Den nord-norske fjeldbygning X47 



tiedenfor Hartvigvandet. Bergarten er at betegne som en 

 hård kvartsrig glimmergneis med brunlig biotitistore blade, 

 og er i det hele temmelig- fattig på feltspath. Denne sidste 

 bestanddel kan dog træde frem i rigere mål efter forskjellige 

 hist og her i glimmergneisen fremstikkende mere graniti.sk 

 prægede partier. Gneisen er lier forøvrigt rigelig indfældt 

 med røde næsten gjennemsigtige granater. 



Fra Medby fortsætter gneisafdelingen Langs etter den 

 østlige side af Harjangen udimod Rombakken og hygger her 

 de lavere op imod 7 a 800' (220 a 25!) m. højtstigende 

 åsdrag. 



Da gneisafdelingen hengere op eiter Hartvigdal under 

 afvigende lagstilling overdækkes at yngre til Balsfjordgrup- 

 pen horende skiferafdelinger, da gneisen selv optræder i 

 stejl til vertikal Lagstilling og (h-n endvidere hist og her 

 kan antage en gneis-granitisk struktur, — vil den antagelig 

 være at indordne under urfjeldet. 



b. Øvre SalangdaJens gruni! og gneis. 



Den ovre del af Salangsdal skjær sig fra den Lave 

 åsryg, Kohryg. der her skiller mellem Salangsdal og Bardo, 

 frem i lige sydlig retning mellem høje fjeldpartier og a fs hit- 

 tes som formevnt som en udpræget botndal under foden af 

 Storklætten. Den inderste del af dalen danner en vidflade, 

 der udåd (mod nord; [»a en vis made er lukket ved lave 

 rygge, som spænder sig frem tvertover dalen. Tidligere har 

 denne flade, der ligger i en højde at omkring 600' (188 ni.) 

 over havrladen. antagelig dannet en større ferskvandssjø. 

 Efter denne flade fra Storklætten nordover til garden Håk- 

 stad bryder der frem et større sammenhængende granitfelt. 

 Bergarten viser lier altid en mere hvidlig grundfarve, felt- 

 spathen er hvid og dannes af forherskende plagioklas tildels 

 med fin tvillingstribning maske ved siden af noget orthoklas. 

 Glimmer mangler ofte ganske. Derimod er den hvide grund- 



