Den nord-norsko fjeldbygning 151 



c. Orrefjeldets og Lifjeldets granitiske afdelinger. 



Langs den østlige side af Bækkebotnelv, der under et 

 nord-sydligt retningsløb falder ud i Salangselven lidt neden- 

 for den fornævnte gård Lerbakmoen, rejser Likollen sig op 

 til en højde af omkring 1100' (345 m.), og fortsætter sydo- 

 ver med jævne højflader, indtil den her med tem- 

 melig stejlt afhæng falder ned mod Salangselven. Den nær- 

 mest Salangselven liggende del af åsdraget går under navn 

 af Orrefjeldet. Efter Orrefj eldet ligesom også efter Likollen 

 stikker der frem et par min '.er dagfladerne indbyrdes 



udskilte granitfelter. Til nærmere belysning af bygningsfor- 

 holdene her vedlægges profilritsene fig. 20 og 21. 



Fig. 20 er trukket fra gården Haukli i Bækkebotn i 

 østlig retning over Likollen. 



a. lagrækker tilhørende Balsfjordgruppen under nord-sydlig 

 strøgretning med 45° fc fald. 



b. Likollens rode glimmerfai rranit, Indover højfladen 

 antager den massive bergart en mere lagdelt struktur, idet 

 den samtidig også bliver mere glimmerrig, så den tildels 

 kan gå over til en temmelig karakteristisk glimmerski- 

 fer. På sine steder optræder også magnetit i stribevis 

 fordeling sammen med biotit. Som det vil rindes frem- 

 stillet på ritset falder lagstillingen inden de vestligst 

 liggende partier af disse ga aitiske lag stejlt mod 

 øst, de østenfor fremstikkende lag derimod stejlt mod vest. 



Likollens granit gjennemsættes elter de vestligst lig- 

 gende partier af«t overordentligt stort antal kvartsgange 

 og årer af større og mindre mægtighed fra 0,15—0,75 

 m. Disse kvartslag strækker sig i regelen i nord-sydlig 

 retning i vertikal stilling. Tvergrene løber dog ofte ud 

 fra den ene hovedåre over til den anden, så det hele 

 træder frem som et temmelig udviklet netsystem. 



c. Lagrækker ai en gråsQrt kalksten, der falder fra gran i- 



