168 Karl Pettersen 



glimmergneis, dels af større og mindre afdelinger af eruptiv 

 granit, hvortil endvidere kommer en mere særlig udpræget 

 af deling nemlig Tromsøsundets syenit-gneis. Disse afdeling- 

 er træder — på enkelte undtagelser nær — frem efter 

 de lavest liggende niveauer inden de dybere indskårne 

 dalfører. 



Disse forskjellige gneis-af delinger ligger således udskilte 

 fra kyststrøgens gneis og gneis-granit, at der herfra ikke 

 lader sig gjøre at drage bestemtere slutninger om disse 

 af delingers gjensidige aldersforhold. Det skal dog i så hen- 

 seende bemærkes, at de petrografisk bærer et præg, der 

 tildels kan falde sammen med det, der råder inden kyst- 

 strøgenes gneis-afdelinger, samtidig som der her — om end 

 i det hele efter en langt svagere målestok — er at påvise 

 lignende overgange til granitartede afændringer. Hertil 

 kommer endvidere at stratificationsforholdene her i det hele 

 og store er samstemmende med dem, der er rådende efter 

 kyststrøgene. Som der er lagstillingen også her i regelen 

 stejl til vertikal. Der er således al rimelighed for at de 

 oprindelig sedimentært afsatte gneisstrata her har været 

 underkastet indvirkningen af lignende og samtidig virkende 

 kræfter som de, der efter så stor målestok har virket for- 

 rykkende på den oprindelige lagstilling efter kyststrøgene. 

 Fæster man sig nærmest ved disse forholde, skulde dette 

 synes at kunne pege hen på at disse forskjellige spredte 

 afdelinger kan ligge ind under det samme gneisfelt, som 

 langs efter kyststrøgene har stuet sig op til et langt højt- 

 stigende fjelddrag. 



På den anden side skal imidlertid fremholdes at disse 

 afdelinger, — når Rødbergs-graniten fraregnes — i petro- 

 grafisk henseende dog også kan afvige temmelig væsentlig 

 fra gneis-granit en. På forhånd vil man derfor også snarest 

 finde sig foranlediget til at holde idetmindste flerheden 

 af disse afdelinger udfra kystens gneis-granit som ligeoveii- 



