Den nord-norske fjeldbygning 11 



frem i i en højde af lidt over 200<>' h2~ m.) over havfladen, 

 — ved Tuopt i en højde af omkring 1000' (439 m.) — duk- 

 ker den derimod ved ndmnndingen af den 5 a 6 kilom, 

 vestenfor Tuopt liggende l>ergelv Orta-jokki allerede frem 

 ved Træskens vandspeil i en hojde over havfladen af 345 m. 

 I forening- med den granitiske undergrund viser gruppen 

 således en stadig sænkning fra Tidnopakte vestover. 



Fig 27 tavle IV. Profil langs efter Ortajokkis nedre 

 løb — fra udmunding op til fos. 



a. et lag konglomeratartet sten. indeholdende brudstyk- 

 ker af ældre grundfjeld. 



b. gra kvartsit. 



o. sorte lerglimmerskifere i svævende lagstilling. 



d. 9 a 13 m. mægtige lagrækker af rode lerskifere, — under 

 svingninger i faldvinkel fra vsv. til ono. 



e. derover hård kvartsit i 20 a 30' [6 a 9 m.) mægtighed. 



f. derover ret mægtige lagrækker af sert'- og rode ler- 

 skifere- Elven har gravet sig sit leje dybt ned gjen- 

 nem dis?»- og styrter sig efter dette her frem som en ret 

 anseelig fos. 



Bygningsforholdene fulgtes her opad til en højde over 

 træsken af 3 a 400' (94 a 125 m) Afdelingens endelige af- 

 slutning opad nåedes ikke pa dette punkt, men landskabets 

 bygningsforholde syntes dog at skulle pege hen pa at denne 

 ikke kunde ligge meget linjare. 



Dividalskiferne er fra Ortajokkis udmunding endnu at 

 folge videre vestover langs efter træskens vandflade og 

 stikker her også frem udover sammes bundflade sålangt, som 

 øjet kan folge denne. Lagstillingen afbøjes etterhånden, 

 lagenes faldvinkel er regelmässig vestlig og blir alt stær- 

 kere, jo længere man når frem mnd vest. Omtrent 2 a 8 

 kilom. vestenfor Ortajokkis udmunding når denne vestlige 

 faldvinkel op til 45° og her afsluttes afdelingen, idet deu 

 skvder sig ind under lagrækker af halvkrystalliniske til Bals- 



