Den nord-norske fjeldbyning 53 



tjåk som et mellemled mellem Balsfjordgruppens mere typisk 

 prægede lerglimmerskifere og Tromsø-gruppens stærkere kry- 

 stallinisk prægede glimmerskifere. Den finstribede struktur 

 peger imidlertid hen på at disse skiferdannelser må tilhøre 

 den samme afdeling som kvartsiterne ned ved Snuorojokki. 



Længere vestover langs efter den brede Storvik, der 

 skjær sig ind fra træsken, bygges fjeldgrunden af grå kvart- 

 sit i smuk lagdeling med mørk halvglinsende glimmer på 

 skiktfladerne. Kvartsiten ligger også her i svævende til 

 horisontal lagstilling. 



Omkring 3000 m. østenfor træskens vestlige botten 

 bygges fjeldgrunden laugs stranden af grå skifere med ind- 

 lejninger af grå magnesiakalksten og i veksel med sorte bi- 

 tuminöse skifere ofte med sort streg. Lagstillingen tildels 

 svævende men slår på sine steder om til 20° nordvestlig 

 indskyden. 



Ved træskens vestlige botten optræder sorte milde ler- 

 glimmerskifere i veksel med grå lerglimmerskifer. Lagstil- 

 lingen er snart svævende snart mere variabel tildels med 

 tilknytning af stærkere snoing, mens der på andre steder 

 igjen kan vise sig en mere regelmæssig faldvinkel af om- 

 kring 20° v. til n. v, 



Fra den vestre botn af den 345 m. højtliggende Tornetræsk 

 fører langslutte skogbevoksede skråninger op til Polnavand, 

 der ligger lige ved grænserøs n. 272 i en højde af 220' (69 m.) 

 over træskens vandspejl. Fra Polna-vand har Sørdalselven 

 sit udløb. Denne strømmer i lige nordlig retning gjennem 

 det trange uf arb are Sørdalsskar, gj ennemi øb er den egentlige 

 Sørdal og falder ved gården Strømsmo udi Bardoelven. 



Om Polna-vand bygges fjeldgrunden af milde grønlige 

 glimmerskifere under noget variabel lagstilling. Længere 

 frem efter Sørdalsskaret milde sorte halvkrystalliniske ler- 

 glimmerskifere. Fra Sørdalsskarets midtparti stikker der 

 frem en afdeling af urberg, der dannes af en noget granitisk 



