68 Karl Petter»en 



elven — op til en højde af omkring 4000' (1255 m.) 



a. Øvrebygdens granit-gneis, der bygger fjeldgrunden op 

 til en højde af 700' (220 m.) o. h. 



b. hårde grønne skifere med mægtige lag af en gulhvid 

 temmelig tæt clolomit, derover lag af 1 erglimm erskif ere 

 i veksel med kvartsiter — alt i en svag bø] geformig 

 på det nærmeste horisontal lagstilling. 



c. grønlig-hvide kvartsrige hårdskifere. 



d. hvid kvartsit, på skiktfladerne med et tyndt overdrag 

 af et grønligt kloritisk mineral. 



e. mægtige lag af en uren vegstensartet bergart, 



f. ]ag af en mørk krystallinisk kalksten — i en højde ai 

 1700' (533 m.) o. h. 



Ovenfor (f.) stikker frem en lang temmelig bredterras- 

 seforraig trinflade — den såkaldte Lille Ruten. Denne skjær 

 sig frem til foden af Stor Rutens herfra stejlt stigende fjeld- 

 væg. Efter Lille-Rutens terrasseflade er fjeldgrunden over- 

 alt overdækket. Efter Stor Rutens herfra opstigende nøgne 

 fjeldvægge sees lagrækkerne at ordne sig i lange svagt bøl- 

 geformige bugtninger. Selve fjeldvæggene ere utilgjængelige 

 Derimod falder i brede båndstrimler ned efter disse styrt- 

 ningerne mægtige urder, der helt er dannede af blokke og 

 brudstykker af mørk tyklaget glimm erskif er og grå krystal- 

 linisk kalksten. Trods langvarig eftersøgen iykkedes det ikke 

 i disse at påvise det ringeste spor af bergarter, der petro- 

 grafisk kunde være at sammenstille med de halvkrystalliniske 

 skiferdannelser efter de lavere liggende niveauer. Der synes 

 derfor her at skulle være al grund til at slutte, at Stor-Ru- 

 tens højfjeld fra Lille-Rutens terrasseflade op til højeste top 

 er bygget af lagrækker af helkrystalliniske skifere, derinde- 

 slutter indlejninger af grålig grovkornig krystallinisk kalk- 

 sten. 



Man har således også her de to samme petrografisk 

 stærkt afvigende bygningsled, nemlig en lavere liggende, sam- 



