10 350 



Allerede Milne Edwards opstillede en Adskillelse mellem Caligini og Panda rini, 

 og Dana beholdt den, skjøndt med en anden Begrændsning og med andre Charakterer. 

 Milne Edwards charakteriserede den førstnævnte Gruppe ved at den mangler de for 

 den sidstnævnte betegnende Rygblade (elytra), og henførte til den Slægterne Caligus 

 (samt Chalimus), Trebius og Nogagus; til Pandarinerne Dinemura, Pandarus, Phyllo- 

 phorus, Cecrops og Læmargus. Dana adskilte disse 2 Grupper rigtigere ved det Mærke, 

 at Snabelen (Xæbet) hos Caligini er kort og afstumpet (»subovatus, obtusus«) hos Pandarini 

 derimod lang, tynd og spids; men det dertil føiede Skjælnemærke, som laantes af Kjæber- 

 nes (Maxiliernes) Form og Stilling, synes at beroe paa en Feiltagelse*). De af Dana til 

 Caliginerne henførte Slægter (Caligus, LepeopJitheirus, Chalimus, Caligeria, Calistes og Tre- 

 bius). høre virkelig meget naturligt sammen, men det er ikke heldigt, naar Edwards 

 og Dana have henført den med dem saa nær beslægtede Euryphorus — som Dana 

 uden Tvivl ikke har kjendt af Autopsi — til Pandarinerne, fra hvilke det ogsaa synes 

 mindre naturligt at adskille Cecropiderne. Men Caliginerne og Pandarinerne kunne foruden 

 ved Snabelens Form — der vistnok staaer i Forbindelse med en Modifikation af Levemaa- 

 den eller et Snylteliv paa andre Fiskeformer — adskilles ved Formen af første Fodpar, 

 der hos Caliginerne altid har den fra Slægterne Caligus og Trebius bekjendte Form og 

 Bygning, som væsentlig er den samme, hvad enten den indre mindre Gren er tilstede eller 

 mangler, hvorimod dets 2 Grene hos alle Pandariner ere ligeligt udviklede. Endelig 

 ere hos alle Caliginer med Undtagelse af Trebius de to forreste Bagkropsringe optagne i 

 Skjoldet og den sidste alene fri, hvorimod hos alle Pandariner de tre Bagkropsringe ere 

 frie og uafhængige af Skjoldet. 



Med denne Begrændsning omfatter Gruppen Caligini de nedenfor anførte 9 Slægter, 

 hvis væsentligste Ejendommeligheder ville træde frem ved følgende Oversigt: 



Det er nemlig efter vor Mening ikke den samme Del, som Dana benævner saaledes paa begge 

 Steder; hvad han hos Caligini betegner som »maxillæ«, savnes vistnok hos adskillige Pandarini, 

 men gjenfindes ogsaa ofte hos dem i en mere eller mindre udviklet Skikkelse, og altid paa samme 

 Sted som hos Caliginerne; efter vor Opfattelse er denne Deel et Appendix til Grunddelen af andet 

 Par Kjæbefødder, ligesom »hamuli« til andet Følerpar, og ikke noget omdannet selvstændigt Lemmepar. 



Herunder indbefattet Underslægten Lepeophtheirus {Caligi »lunulis« nullis) og Chalimus- Formerne 

 (Caligi appendice frontali affixi); selv om det virkelig skulde vise sig, at der var Caligus-Former, hvis 

 Hunner gjennem hele Livet sad fast ved en Pandetraad, vilde de dog i det høieste kunne danne 

 et subgenus af Caligus. Alle os bekjendte Caligini have den saakaldle »furca«; men om »lunulæ" 

 og Antennernes Hjelpekroge (»hamuli adventitii«) ere tilstede, synes ikke at have generisk Betydning. 

 Vi have derfor ikke optaget disse Forhold i Slægtskjendemærkerne, men væsenlig holdt os til Fød- 

 dernes forskjellige Bygning. Sciænophilus van Bened. med meget forlænget Kjonsring og Hale 

 opfatte vi derfor endnu indtil videre som en noget afvigende Caligus - Fo r m , der maaskee kan danne 

 et eget subcenus. 



