60 400 



c) Lernæonema radiata (Lemeur) ^ fremdeles funden paa en Fisk af Sildefamilien, 

 nemlig Alosa tyrannus (Latrobe) fra Nordamerikas Kyster; hvis den er rigtigen beskrevet 

 og afbildet (Journal of the Academy of Philadelphia III. p. 288—89; Tab. XI. fig. la— d) 

 hvilket neppe kan betvivles, har den fem lange og meget tynde Horn. Milne Edwards 

 har opført den blandt sine Lernæocerer. 



Ved Tilfoielsen af disse tre Arter vinder altsaa den Gruppe, hvortil Milne Ed- 

 wards's L. monilåris hørte, et større Omfang og taber dog intet i Enhed; thi alle de 

 anførte (fire) Arter synes virkeligen at slutte sig nøie sammen, og Forskjellen i Hornenes 

 Antal bliver altid en Forskjel af særdeles underordnet Betydning*). Gruppen vinder tillige 

 ved denne Sammenstilling et eget ældre Slægtsnavn, der endog vilde have Prioritet som 

 Navn for den hele Slægt, hvis det maatle ansees for naturligt, at holde dens hele Indhold 

 samlet i den Milne - Edwardske Forstand, det vi dog ikke kunne indrømme. Idet 

 Lesueur nemlig beskrev den ovenfor- opførte Art som Lernæa radiata, blev han fuld- 

 kommen vel vaer, at den kun med Tvang lod sig indbringe i de hidtil opstillede Lernæ- 

 slægter og navnligen ikke i Slægten Lernæocera, fordi »Hornene« ikke vare grendelte, men 

 enkelte; paa Grund af denne Særegenhed mente han derfor at burde foreslaae for Arten 

 L. radiata og for sin samtidig og sammesteds beskrevne Lernæa cruciata Dannelsen af 

 en egen Slægtsgruppe og foreslog at benævne den Lernæenicus. Imidlertid tilføiede han 

 dog umiddelbart derefter, at det maaskee var heldigere at ændre Slægtsmærkerne for 

 Lernæocera Bh. i dette enkelte Punkt, saaledes at ogsaa Former med ugrenede »Horn« 

 kunde optages i den. Dette vilde ogsaa aabenbart være det naturligere , naar Formerne i 

 alle øvrige Forhold stemmede overeens, og den ene af hans to Arier, L. cruciata, synes 

 ogsaa uden al Vanskelighed at kunne og at burde forenes med Lernæocera; men ander- 

 ledes forholder det sig med L. radiata, der afviger saa aldeles fra Lernæocererne, og for 

 denne maatte vi altsaa beholde det af Lesueur givne Slægtsnavn: Lernæenicus. Med det 

 samme Navn maa vi følgelig ogsaa betegne de tre eller fire ovenfor nævnte, saa nær staaende 

 Snyltekrebs fra Sildefiskene, medens, vi forbeholde den senere givne Milne-Edwardske 

 Benævnelse Lernæonema for den af de Milne-Edwardske dertil henførte Arter, der bedst 

 svarer til de givne Slægtscharakterer, nemlig L. abdominalis, og for saadanne Former, som 

 heri maatte slutte sig nærmest til den. 



Naar Grændsen stilles paa denne Maade mellem Lernæonema M. Ediu. og Lernæe- 

 nicus Les., vil det fremdeles blive til sidstnævnte Slægt at vi have at henføre to nye Snylte- 

 krebs fra Atlanterhavet, hvilke vi begge skylde Hr. Skibscaplain V. Hygom og som vi 



Hvorvidt Hornenes Antal ubetinget kan antages at have Betydning som Artsmærke, selv derom 

 faaer man ikke nogen ringe Tvivl ved de Kjendsgjerninger, der nedenfor anføres om Pennella og 

 som vise det Vaklende i denne Retning hos Arterne af denne nærstaaende Slægt. Tie Exemplarer 

 af L. .tjrrattæ vise en høiere eller lavere Rygtorn som L. Sur,riræi. 



