72 412 



Til v. Nor dm an ns Iagttagelser over og Afbildning af de fire Par Bagkropsfødder 

 have vi at tilføie, idet vi henvise til vore Figurer, at disse i Virkeligheden ere mere end 

 Rudimenter, idet de dels endnu vise Tvedeling og Leddeling i Grenene, naar de forsigtigen 

 udpensles af den dem omgivende Slim, dels endnu bære Fjerbørster. Desuagtet kan man 

 ikke ville tillægge disse Lemmer, eller de aldeles tilsvarende hos Lernæa og Lerneænicus, 

 nogen Betydning som Bevægelsesredskaber, efterat de vedkommende Dyr ere naaede saa 

 langt hen i deres omdannede Tilstand; man fristes til at antage, at de kun kunne tjene til 

 at fjerne det sig i Dyrenes Gange ophobende Slim, eller at de maaskee hos alle disse saa 

 dybt indborede Former kun ere blevne tilbage, fordi de sidde saa vel beskyttede, at ingen 

 ydre Vold kan komme til at fjerne dem. 



Paa de udvoxne Dyrs Bugside have vi ikke kunnet finde Spor af flere Lemmepar 

 end de nævnte, og heller ikke have vi kunnet opdage Munddelene imellem de saa tætte og 

 saa grendelte Udvæxter paa Forkroppen eller »Hovedet«; men paa Rygsiden af dette snart 

 noget bredere, snart noget smallere, men dog i det Hele temmelig kredsrunde Parti, have 

 vi hos alle, selv de ældste, Individer erkjendt to meget tydelige Antenner, sammensatte af 

 to paa hinanden og paa Hovedet ubevægelige Led, der i Spidsen danne en undertiden 

 noget uformelig Klo eller Tang og minde om de Dannelser, vi foran have paavist hos 

 Lernecenicus og Lemæa, og som bedst vil kunne opfattes af vore Figurer (tig. 31 a). Fra 

 disse Antenners Rod gaaer der tilbage over Rygsiden af Dyret en ægformig-lancetformet 

 Figur af sorte Pigmentstænk, lidt takket i Randen og hist og her ligesom afdelt ved Tver- 

 linier. Denne Tegning, der tillige angiver Grændsen af en svagt hvælvet Rygning, faaer 

 sin Forklaring ved den senere hen givne Udviklingsgang. 



Denne Pennella-Arl findes i høist ulige Grad indsænket i Chironectens Krop; snart 

 staaer nemlig den opsvulmede Del af Bagkroppen næsten i hele dens Længde frem af Fiskens 

 Hud, snart er den derimod sænket helt ind i Fisken lige til Halefanen; undertiden for- 

 længer Huden sig ligesom i et Rør ud over den. Vi have ikke bemærket anden Indfly- 

 delse af disse forskjellige Grader af Indboring, end at Snylternes mørkere eller lysere 

 Farve og Hudens Haarhed har rettet sig derefter. 



Fra de samme Belter af Atlanterhavet (29° NBr. og 78" VL.) have vi ogsaa paa en Biodon 

 sexmaculatus fundet en yngre Pennella, som vi ved umiddelbar Sammenligning med samme 

 Udviklingstrin af den hos Chironectes snyltende ikke have kunnet skjelne fra P. sagitta. 

 Derimod maae vi antage, at den af Blainville (Journal de Physique (1822) t. 95. 

 p. 446 Tab. fig. 4) kortelig beskrevne og i Omrids aftegnede P. brachiata (Bh) af en 

 Biodon fra. IVlanillahavet paa Grund af sin Udbredningskreds vil vise sig forskjellig, naar 

 den nøiere undersøges, og i det Indiske Hav træde istedenfor Atlanterbavets P. sagitta. 

 Et andet Spørgsmaal bliver det, om i bekræftende Tilfælde denne indiske Form da skal 

 have det Linnéske Navn; thi dette maa naturligvis skee, saafremt man med Ellis, Blain- 



