417 77 



for at præpareres til Skelet, lykkedes det ogsaa at finde enkelte Forender af disse Snylte- 

 dyr inderst i Spækket og i Kjødet. 



Som Figurerne (Tab. XIV. fig. 34 og 34') vise, — i naturlig Størrelse fremstille de nemlig 

 dels meget unge Individer, dels Forenden af et aldeles udvoxet, — udmærker Døglingens 

 Pennella sig fra de andre kjendte Arter ved en betydelig Størrelse, en stærk udviklet og 

 meget rynket Hud, en i Forbold kun lidt fremtrædende og kun svagt opsvulmet Hoved- eller 

 Mundregion, men usædvanlig tykke og stærke Sidehorn og et næsten ligesaa stærkt Ryg- 

 horn. Den mere opsvulmede Del af Kroppen sees idetmindste paa de halvvoxne Individer 

 (af 80 — 100 mm Længde) at være forholdsvis kort, og den saakaldte Hals derimod meget lang, to 

 til tre Gange saa lang som hin; den første fremstiller den Del af Dyret, der hænger frit 

 ud i Vandet, den anden derimod den Del, der er inde i Værten, og allerede dette røber, 

 at Dyret hæfter sig dybt og gaaer igjennem Spækket ind til Kjødet; disses Hale er da 15 mm , 

 og bærer 23 Par mangegrenede, traadlignende Forlængelser (et Sæt af disse er fremstillet i 

 Fig. 34 y). Under Ryghornet sidde de sædvanlige fire Par yderst smaa Bagkropsfødder og paa 

 Rygsiden Antennerne; men vi maae bemærke, at paa Forenderne af de gamle Individer 

 vare kun Spor af Bagkropsfødderne at erkjende, som vi formode, fordi Døglingen i flere 

 Uger havde været stivfrossen og efter Optøningen allerede gaaet noget i Forraadnelse, 

 inden Penuellerne udskares. 



Til de foranstaaende Bidrag til Erkjendelsen af de nævnte fire atlantiske Arter 

 kunne vi føie følgende med Hensyn til Pennellernes Udvikling i Almindelighed. 

 Af alle fire Arter have vi for det Første halvvoxne og noget yngre Individer, der, for- 

 uden at mangle Æggetraadene, kun have svage Spor af Hulefanen eller aldeles ikke vise 

 Spor af denne, og hos hvilke samtidigen Halepartiet findes svagere udviklet og Bagkroppen 

 kim lidet eller slet ikke opsvulmet; de mangle altsaa i denne Tilstand en af Pennella- 

 slægtens væsenligste Charakterer, og svare da omtrent til saadanne Figurer, som den i 

 C u vier Regne animalZooph. pi. 31 fig. 2 af P. Blainvillei givne eller den afLesueur 

 (I. c. PI. fig. 3), af samme Art fremstillede, med hvilke man kan sammenligne vore 

 Figurer 33' og 33". Den af Værten i dette Stadium udhængende Del er da kun traad- 

 dannet med en mere eller mindre tydelig Indsnøriug paa det Punkt, hvor Halepartiet 

 begynder. Af de to mindre Arter, P. sagitta og P. varians, især af den sidste, have vi der- 

 næst en Række af meget yngre Former, lige indtil Unger eller Larver af kun fan Millimetres 

 Længde, og de væsentligere Trin af denne Rækkes Udvikling have vi søgt at fremstille i 

 Figurerne 32 I. m. n. o. 



Medens Forenden af de ovenfor omtalte, af Værten udhængende Individer med 

 simpel traadformet Krop i det Hele svarer til de udvoxne Pennellers og navnlig allerede 



li 



