421 81 



til Kundskaben, om dette Snyltedyrs geographiske Udbredning og om det bestemte Sted, 

 bvorpaa det altid findes hos de store Fisk, paa hvilke det snylter. 



Hr. Captain Hy go m har gjentagne Gange bragt os denneArt fra de saakaldte Albe- 

 corer og Baracottaer eller Barrac uder, store Thynnusagtige Makrelfisk*). I Atlanterhavet 

 strækker dens Udbredning sig idetmindste fra 13°SBr. til 22° NBr. og fra 28° VL. til 

 56° VL.**). Den findes derhos i Middelhavet og Adriaterhavet paa Thunfisken, og een af 

 af os (Stp.) har fundet den paa denne Fisk i Triest. — Alle af Captain Hygom bragte 

 og sete Exemplarer vare tagne i Axelhulen, og et stort Antal til Museet hjemførte Bryst- 

 finner af de nævnte Fisk vise, hvorledes Brachiellerne altid ere hæftede til dette Sted, eenlige eller 

 to, tre sammen; i Axelhulen bleve ligeledes Triestinerexemplarerne tagne. Den almindelige An- 

 givelse hos C u vi er (Regne animal III. p. 257), Milne Edwards (1. c. III. p. 512) og Andre, at 

 det er paa Thunfiskens Gj æ 1 1 e r Arten findes, kan imod saa talrige Data ikke være rigtig, og denne 

 Feil er det os saa meget vigtigere at kunne berigtige, som den har givet Anledning til en 

 Miskjendelse af nogle af Aristoteles omtalte Forhold. Denne Naturforsker kjendte nemlig 

 meget godt Thunfiskens Brachiella og gav den ogsaa rigtigen den af os ovenfor paaviste 

 Stilling i Axelhulen; han kan nemlig ikke antages at have sigtet til noget andet Dyr ved 

 den noget skorpionlignende Snylteorm, der af en Edderkops Størrelse sidder ved Thunfiskens 

 (og Sværdfiskens) Brystfinner og foraarsager Fisken saa betydelige Smerter (Editio I mm. 

 Bekkeri, 8vo 1829, V. 31 p. 149. 10: »o ås tcoi' &vvvoov oictgog yivsrai psv negl tå 

 nzegvyia, sozt ddfiowc zotc Gxognioic, xai zo fxéys&oc yllxoc dgd%vqg.« cfr. VII. 19. p. 240. 

 5: »ol åé \}vvvot xai ol "iuficti olgzguiGt negi xvvoq snuol^v. sy&ni ydg d^qozsgoi rqvtxavta 

 naga zd nzegvyia olov dxwXqxiov zo xaXéfievov olazgov , ofioiov fiép GxogniM, (xéysS-oi; 

 é'ylixoi' dgdxrrjc); Bagkroppens Forlængelser og maaskee ogsaa Æggesækkene danne lige- 

 som Lemmerne af det »skorpionlignende« Dyr, og den lange bøielige »Hals« ligesom sammes 

 Hale. Den græske Philosophs Oversættere og Udlæggere have i Almindelighed troet, at 

 den her nævnte Piner var et Slags Fiskelus af Oskabjørnenes (Cymothoernes) Familie, 

 medens Naturforskerne***) uden nogen Betænkelighed have antaget, at baade Aristoteles og 

 hans senere romerske Compilator (cfr. Plinius hist. natur. IX. 21: »Animal est parvum, 

 scorpionis effigie, aranei magnitudine. Hoc se et thynno et ei, qui gladius vocatur, 



') Ifolge v. Ben cd o ii skulde B. Thynni ogsaa forekomme paa Scicena Aquila (Bullet. de l'Acad. 

 de Belgique.) 



"i De enkelte Localiteter ere: !3°SBr. 36° VL.; 0° NBr. 28° VL. ; 2° NBr. 28° VL.; 4° NBr. 30° VL. ; 

 22° NBr., 56° VL. 



") See Oliviers Anmærkninger til Pankoucke's Udgave af Plinius Hist. natur. 1830 I. c. og 

 Cnvier og Valencien nes i Hist. t\c* poiss. vol. VIII. p. 187 (edit. 4to) 1831 [p. 255 édit. 

 Svo. 1830; smlgn. Krøyer Danmarks Fiske. I. p. 251. Det bliver i det Hele et Spørgsmaal, om 

 Pennellaen virkelig er fundet hos Thunfisken i Middelhavet eller om Angivelsen af et saadant Dyrs 

 Forekomst paa denne fisk støtter sig alene paa Tydningen al' Ari stoteles's ovennævnte Udtryk. 



