237 



svého v jazyku tom, jemuž dle původu svého náležejí. Při tom jest 

 možné dvojí: buď přijme se jméno v původním, neproměněném znění 

 svém, anebo se nějakou proměnou formy přispůsobí jazyku, který je 

 přijímá. 



Jmen, která ve všech jazycích podržují své původní znění (budtež 

 si jakkoliv rozličnou orthografií psána), jest převahující množství, a 

 to jmen všelikým jazykům náležejících, na př. : Tábor, Chrudim, Mšeno, 

 Chrast, Lublin, Kališ, Tver, Novgorod, Charkov, Tambor, Jagodina, 

 Deligrad, Mostar, Bamberk, Berlín, Ulm, Karlsruhe, Waldsee, Delft, 

 Kalmar, Upsala, Viborg, Bristol, Brest, Morbihan, Verona, Parma, 

 Velletri, Korsika, Madrid, Valladolid, Granada, Almeida, Setubal, 

 Diarbekir, Bagdad, Ispahan, Teheran, Herat, Kabul, Kalkuta, Delhi, 

 Siam, Anam, Jedo, Tunis, Maroko, Bornu, Paraguay, Peru, Venezuela, 

 Hajti, Mexiko, Jukatan, Rio de Janeiro, Boston, Konektikut, Florida, 

 Alabama, Oregon a j. 



Ze jmen tuto na příklad uvedených o těch, která jsou slovanská, 

 rozumí se samo sebou, že zůstanou v češtině neproměněna, poněvadž 

 se úplně hodí do jejího mluvnického ústrojí a zcela pravidelně sklo- 

 ňovati se dají. Toto poslední nelze tvrditi o všech ostatních. Veliká 

 jich většina dá se sice dle zakončení svého dobře vřaditi do deklinací 

 českých, ale vždy zbývají některá, jež výminkou musejí zůstati ne- 

 sklonitelnými, jako: Karlsruhe, Wallsee, Delhi, Bornu, Peru, Hajti, 

 Piio de Janeiro, Ohio. Takové výjimky, poněvadž naprosto nikterak 

 se nedají obejíti, musí již čeština snášeti, jakkoliv jinak indeclinabilia 

 duchu jejímu se příčí. 



Namnoze z této příčiny, pak i z ohledů zvukoslovních přečasto 

 jazyk náš přispůsobuje si jednak vhodným ukončením, jednak pro- 

 měnou hlásek neb i jiným spůsobem cizí jména; příklady toho jsou: 

 Falknov (Falkenau), Nasovsko (Nassau), Pasov (Passau), Landava 

 (Landau), Vídeň (Vienna), Linec (Linz), Paříž (Paris), Lutich (Lüttich), 

 Cáchy (Aachen), Špír (Speier), Kolín (Colonia, Köln), Falc (Pfalz), 

 Sasko (Sachsen), Řím (Ptoma), Janov (Genoa) a j. 



Pokud takové přispůsobení cizích jmen zvláštnímu ústrojí našeho 

 jazyka stalo se v časech dávno minulých a nám historicky jest do- 

 chováno, musíme takové tvary jmen považovati za částku slovní zá- 

 soby jazyka a dáti jim plný průchod co formám obecným zvykem 

 zdomácnělým. K takovým náležejí všecky právě uvedené příklady. 

 Nic však nevadí, abychom v čas potřeby sami také týmž spůsobem 

 sobě počínali a jména z cizích jazyků vzatá podrobovali proměnám 

 zvukoslovnímu a gramatickému ústrojí češtiny přiměřeným. Vždyf 



