240 



co míněno. Ale co máme říci k takovým překladům, jako Magdeburg 

 Děvín, Halle Dobro sůl, Herrnhut Ochranov, Pressburg Bře- 

 tislav, které netoliko že jsou zcela libovolné a naprosto nesroz- 

 umitelné, ale ani nejmenšího historického důvodu pro sebe nemají. 



Kam se ostatně s doslovním překladem místního jména může 

 zabřísti, toho příklad nám podává Kollar, jenž ve výkladu k „Slávy 

 dceři" uvádí na Moravě místo Konilesy, které by darmo hledal 

 v jakékoli topografii Moravy. Teprv když si to jméno přeložíme do 

 němčiny: Rosswald, poznáváme v místě tom Rudoltice, jichž 

 německé jméno tak zní. A tyto Konilesy strašily pak ještě několi- 

 kráte v literatuře české! Kdyby Kollar, neznaje jména českého, byl 

 ponechal prostě německou formu Rosswald, byl by na všechen 

 spůsob lépe učinil, neboť to jméno byl by každý v místopisu morav- 

 ském nalezl. Pročež v podobném případu dobře učiní každý, když 

 raději cizí jméno ponechá, než aby se pokusil o ledajakýs jeho pře- 

 klad; alespoň se tím vyhne možnému zmatku. 



Nemůžeme zde pominouti otázku pravopisnou, která se naskytuje 

 v případu tom, když přijímáme do jazyka cizí jineno v původním 

 jeho znění. Patrně musíme užiti takového spůsobu psaní, kterým se 

 dle obvyklé orthografie naznačuje ten zvuk jazyka cizího. Často dá 

 se cizí slovo přijmouti bez nejmenší změny pravopisu, jako: Parma, 

 Madrid, Bagdad, Teheran, Bornu, Oregon, a nic nevadí, jestliže v něm 

 některé skupiny písmen jsou jazyku našemu cizí, pokud jenom ne- 

 připouštějí nepravou výslovnost, na př. Waldsee, Ingolstadt, Venloo, 

 Denhigh a j., anebo pokud výslovnost jejich nám jest dostatečně 

 známo, na př. německé sch, ei, ie, mi, ä, ö, ü: Tirsc/jenrmt, Dünkel- 

 bwAZ, -Etchstädt, Werthheim. a j. Jindy stačí přiměřena změna jednoho 

 písmene: Bamberg, Hamburg, üforsifta (Corsica), Ju&atan (Yucatan). 



Jindy však, má-li pravý cizí zvuk býti vyjádřen, potřebí k tomu 

 důkladnější změny pravopisu, který tím někdy až k nepoznání se 

 zjinačiti musí. Tu však nastane přede vším otázka, zdali vůbec rádno 

 a hodno jest, přísně vyjádřiti cizí zvuk. Odpověď na otázku tuto 

 zní, že nikoliv, a že tak činiti se dopouští jenom se jmény jazykům 

 mimoevropským náležejícími, které stojí jaksi mimo obor obecné 

 vzdělanosti evropské. Taková jména nejvíce se dosavad psala pravo- 

 pisem anglickým, některá i francouzským, v nejnovějším čase však 

 již od toho vším právem valně se odstupuje. Dle toho dobře učiníme, 

 píšíce: Amritsir, Ašanti, Čad, Čerokézové, Kambodža, Lahur, Lakno, 

 Nipal, Pišaur místo: Umritsir, Ashantee, Tschadd, Cherokee's, Cam- 

 bodja, Lahore, Lucknow, Nepaul, Peshawer. Kdybychom však tento 



