241 



spůsob důsledně prováděti chtěli vždy a všudy, stali bychom se 

 velmi často nesrozumitelnými. Kdož by ve slovech Čili, Žapan, Žáva, 

 Ajova, Ohajo, Tandžer poznal dobře známá jemu zeměpisná jména 

 Chili, Japan, Java, Iowa, Ohio, Tanger? Srozumitelnost tedy stanoví 

 zde jistou mez, která se překročiti nesmí. Přísně určitým pravidlem 

 se arciť tato mez ustanoviti nedá, i musí to zůstaveno býti zdravému 

 úsudku každého jednotlivce. 



Co při jazycích mimoevropských dovoleno jest jenom uprostřed 

 jistých mezí, to při jazycích evropských, které v jistém spůsobu jsou 

 společným jměním všech vzdělaných národů, naprosto místa míti ne- 

 může, předně pro obecnost jejich zeměpisných jmen, a pak proto, že 

 by v takové proměně byla namnoze úplně nepoznatelná : Samuný 

 Chamounix), Foa (Foix), Džordžtaun (Georgetown), Ipsič (Ipswich), 

 Norič (Norwich), Overň (Auvergne), Plajmaudz (Plymouth), Ruan 

 (Rouen), Tulúz (Toulouse), Vežingtn (Washington). 



Případy, které jsme až dosavad probírali, týkaly se vesměs míst, 

 jichž jména vzata jsou z jediného jazyka, a tu se jednalo jenom 

 o přispůsobení těchto jazyku našemu. Avšak jest veliké množství 

 míst, která mají běžná pojmenování dvojí, trojí, i třeba víceré, zcela 

 rozličná od sebe, z nichž každé vzato jest z jiného jazyka, na př. 

 Bydgošé — Bromberg, Celovec — Klagenfurt, Vis — Lissa, Dubrovník 



— Ragusa, Středa — Neumarkt, Jager — Erlau, Klajpeda — Memel, 

 Revel (něm. Reval) — Kolyvan — Tallina (čud.), Aachen — Aquisgranum 



— Aix la Chapelle a j. v. Obzvláště naše vlast, jak známo, poskytuje 

 veliké množství příkladů dualistického pojmenování míst, o čemž však 

 tuto šířiti se netřeba, poněvadž samo sebou se rozumí, že češtině 

 sluší užívati domácích jmen jenom v české jejich podobě, a tedy 

 psáti: Cheb, Hostinné, Hoštka, Doksy, Jilemnice, Zákupy, Liberec, 

 Hodkovice, Třeboň, Třebochovice, Líbezníce, Krkonoše, Rip, a nikoliv: 

 Eger, Arnau, Gastdorf, Hirschberg, Starkenbach, Reichstadt, Reichen- 

 berg, Liebenau, Wittingau, Hohenbruck, Rothkirch, Riesengebirge, 

 Georgsberg atd. Od starodávna pak i některá zahraniční místa země- 

 pisná mají v češtině zvláštní domácí pojmenování, jako : Itálie — 

 Vlachy, Venetia — Benátky (jihoslov. Mletky), Österreich — Rakousy, 

 Freistadt — Cáhlav, Hohenau — Cahnov a j. Taková ovšem sluší po- 

 nechati v starém jich právu. V novější době sice vedle Vlachy 

 skoro již převládati počíná Itálie; budiž si třeba tak, ale proto 

 forma Vlachy netratí ještě dobrého svého práva historického. 



Má-li některé místo více jmen, z nichž každé jiné řeči ná- 

 leží, dlužno přede vším toho si všimnouti, zdali některé z těch 



