242 



jmen nenáleží některému nářečí jinoslovanskému, ve kterémž případě 

 slušno dáti přednost tomuto. Budeme tedy mluviti a psáti : Du- 

 brovník, Celovec, Vis, Těkov, a nikoliv: Ragusa, Klagcnfurt, Lissa, 

 Bars; také v novější době oblíben Cařihrad na místě Konstantinopol, 

 Kodaň na místě Kopenhagen, Bukovec na místě Lübeck (Lubek). 

 Jakož pak není žádného pravidla bez výminky, tož i zde dovoluji si 

 stanoviti výminku k vůli srozumitelnosti. Cařihrad a Kodaň již úplně 

 zobecněly, též Bukovec skoro tak často se čítá jako Lubek ; avšak 

 nikdy bych si nedovolil užiti neznámého slovanského názvu Ze- 

 mnensko na místě vůbec známého Minsterbersko. Jak daleko tato 

 opatrnost jíti má, nedá • se ovšem přísně určiti ; zde opět nejlepším 

 vůdcem jest dobrý takt. 



Příklady tuto uvedené jsou naskrze toho spůsobu, že jméno 

 jinoslovanské bez proměny přijato do češtiny, jediný Cařihrad (Car- 

 grad) vyjímaje, který podlehl skrovné proměně dialektní. Taková 

 dialektní proměna, děje-li se přísně dle zákonů analogie, jest ovšem 

 přiměřena a ve mnohých případech takořka nezbytná, jako : Zagrab 

 — Záhřeb, Bydgošč — Bydhošť, Šroda — Středa. V jiných přípa- 

 dech užívá se stejně vhodně jinoslovanského jména jak v původním 

 znění tak i s proměnou dialektní, na př. Kiev, Kyjov; někdy však 

 výhradně jen ve formě původní, na př. Mohilev a nikoli Mohi- 

 1 o v (známé gubernské město na Bílé Eusi) ; v tomto posledním pří- 

 padu by forma Mohilov působila zmatek, poněvadž ještě jiný Mohilov 

 jest na Podolí. Někdy bývá dialektní proměna jenom Částečná, na př. 

 Sredac — Sredec (Sofia) a nikoli S t ř e d e c. Také dovoleno a někdy 

 velmi příhodno jest překládati jinoslovanská jména do češtiny, na př. 

 Novaja Zemlija — Nová Země; ale pravidlem se to státi nesmí, 

 neboť začasté by tím trpěla srozumitelnost. Tak nerádno přeložiti 

 Novgorod — Nový Hrad, (ač tuto formu nacházíme v rukopise Kralo- 

 dvorském), neboť Nových Hradů jest více, a nevědělo by se vždy, 

 který jest míněn. 



Od starodávna zachovaly se v češtině slovanské formy místních 

 jmen, jiným Slovanům neznámé, na př. Drážďany, kdežto Poláci 

 přispůsobili sobě německou formu Dresden v Dresno, Rusové pak 

 beze vší proměny podrželi Dresden; Lipsko, rusky Leipcig, 

 Ěezno (Regensburg), Mnichov (München), Vratislav (Breslau), 

 Dunaj (Donau), Jizera (Isar), Hron (Gran) a j. 



Jsou-li rozličná jména téhož místa všecka neslo vanská, tedy sluší 

 míti zřetel na to, zda-li jedno z nich nemůže se považovati za domácí, 

 a pak zajisté toto zasluhuje přednost před jinými, ač nerozhodují-li 



