117 



z některých jiných beneficií. Po několik roků není o něm žádné 

 zmínky, až když se 1. 1296 po smrti Petra Bohatého stal provisí 

 papežskou biskupem basilejským, asi stejnou dobou anebo ne o mnoho 

 později také proboštem vyšehradským. Bylo to na každý pád před 

 1 dubnem r. 1297, nebo tenkráte dovolil mu papež Bonifác VIII 

 podržeti zároveň s biskupstvím proboštství v Treviru, na Vyšehradě 

 a v Bingenách a kanovnictví v Praze a v Utrechtu. Ač se v bulle 

 papežské praví, že mělbeneficia ta „tempore promotionis suae", zdá 

 se předce, že si proboštství vyšehradské teprv o něco později anebo 

 teprv v té době opatřil, když již měl biskupem basilejským býti jme- 

 nován. Petr z Aspeltu vymohl si osobně v Římě, aby mu dovoleno bylo 

 výše vyčtená beneficia zároveň s biskupstvím basilejským podržeti. Den 

 před tím vydány byly od papeže také listy, kterými se králi Václavovi 

 dovolovalo maso jísti v čas postní a vybrati na duchovenstvu českém 

 příspěvek na slavnosti korunovační. Zdá se, že Petr z Aspeltu již tu 

 jednal v záležitostech krále českého, a že tu již vystupuje v obou 

 vlastnostech, pro které ku dvoru českému byl povolán, t. j. co diplomat 

 i co lékař proslulý, jehož pomoci a rady slabému a chorobnému 

 králi velice bylo potřebí. V Čechách stala se té doby proměna poli- 

 tiky vzhledem k říši Bíinsko-německé. Václav II vzdaloval se od 

 krále Adolfa a naklonil se k svému svaku Albrechtovi, vévodovi 

 rakouskému, který se hlavně pomocí jeho stal králem římským. Obrat 

 politiky té dostal representanta svého v sobě biskupa basilejského, 

 dávného a tenkráte aspoň zajisté oddaného služebníka rodu habsbur- 

 ského. Ale potřebí též nespouštěti z očí druhou stránku, činnost jeho 

 lékařskou, která nebyla zajisté posledním motivem k povolání jeho ke 

 dvoru českému. Za poslední doby brána pohnutka tato poněkud 

 v pochybnost (Srov. Dr. Jul. Heidemann : Petr v. Aspelt als Kirchen- 

 fürst und Staatsmann), avšak zajisté bez příčiny, přihlížíme-li k zdra- 

 votníinpomérům Václavovým. Mezi lidem českým měl Petr pověst co vý- 

 borný lékař, jakoby divy v tom oboru tvořil. V allegorické básni: Spor 

 duše s tělem, v XIV věku složené, odpovídá duše tělu, jež doufá, 

 že lékařův moudrost dny jeho prodlouží: „Petr mohucký kam sě děl, 

 mistr, jenž lékařstwie věděl" ? Petr z Aspeltu, pozdější arcibiskup 

 mohučský, kladen tu mezi lékaři na první místo, jakoby nad něho 

 nebylo za tehdejší doby. 



V domácích pramenech děje se o Petrovi z Aspeltu poprvé 

 zmínka při korunování Václava II, dne 2. června r. 1297, kde se 

 v kronice zbraslavské mezi přítomnými biskupy jmenuje. Také ná- 

 sleduj ícího dne byl při položení základního kamene kostela zbraslav- 



9* 



