84 



Sborníkův vlastně literárních tak značný jest počet, že vypsání 

 jejich nelze očekávati, leda až se přistoupí k popisu staročeských 

 rukopisů vůbec. 



Nám zde na mysli tane, aby se zřetel obrátil ke sborníkům 

 zpráv a písemností historických. Starších, ježto, sahajíce do XIV. a XV. 

 věku, výhradně latinské texty v sobě zavírají, zde schválně pomíjíme, 

 jelikož publikacemi Frant. Palackého, W. W. Tomka, Jos. Emlera, 

 Konst. Hóflera a jiných aspoň hlavní z nich v obecnější známost již 

 uvedeny jsou; i dotkneme se těch toliko, které pocházejí z doby od 

 konce XV. století a buď zcela česky, anebo proměsmo česky a latinsky 

 sepsány jsou. 



Svou dobou nazývali je manuálníky, jelikož, vždy je mívajíce 

 po ruce, všecko, co se nahodilo ať kratšího ať delšího, do nich za- 

 pisovati uvykli. První mezi nimi místo zaujímají manuálníky Korandův 

 a Křížový. Manuálník Korandův v celku má ráz nábožensko-historický, 

 kdežto manuály Křížový široce se rozbíhají po celém oboru theologie, 

 historie, mluvnictví, poesie atd. 



Kromě Bartoše Písaře a dějepiscův bratrských většina historikův 

 českých za XVI. věku nejsou než sběratelé listin ; vlastní líčení dějin 

 jest nepoměrně skrovnější částkou děl jejich, ba druhdy nemá jiné 

 povahy, nežli aby se jím jen listiny po sobě jdoucí takořka v jeden, 

 ač dosti sypký celek dohromady slučovaly. Toho rázu jsou „knihy 

 památné" Sixta z Ottersdorfu o událostech 1. 1546 a 1547. Nejinačí 

 jsou letopisy Mr. Marka Moravce Bydžovského a Florentina o dobách 

 císařův Maximiliana II. a Rudolfa II. Mr. Marek přihlédal však netoliko 

 k listinám, nýbrž i k „novinám", ze kterých skoro polovic dotčených 

 dvou spisův jeho utkána jest, tak že tyto, ačkoliv zevně mají ráz 

 déjepravný, přede vším považovati sluší za sborníky novin. Ale právě 

 na tom zakládá se zásluha jejich. 



Příkladem Mr. Marka, zdá se, pobuzeni byli někteří žákové jeho, 

 aby zakládali sborníky historické. K těm zejména náležejí Adam 

 Tesacius a Jan Vokál. Sborník, jak se domníváme, Magrlův hlavně 

 jest rázu politického. Původce sborníku, jejž jsme zde pod č. VII. 

 uvedli, jakož i Ladislav Zeydlic ze Schönfeldu sborníky své založili 

 pro materiál, bez něhož se v politické akcí obejíti nemohli, kdežto 

 chaos Pešinianum a ostatní dva sborníky Cerronské přede vším sloužily 

 účelům dějepiseckým. Totéž platí o pražském Chaos rerum memora- 

 bilium. Sádovského sborník zavírá v sobě spisy o dějích bratrských. 



Při této příležitosti hodí se připomenouti, že zprávy o událostech 

 českých, ježto se v „historickém spisování" Viléma hraběte Slavaty 



