90 



Vořech tvrdý, zub červivý, 

 žena mladá, kmet šedivý : 

 toho spolku, radímť, se šetř. 

 Věc nejlepší jest rovná spřež. 

 Starý frejíř jen smích plodí, 

 ledakdos ho za nos vodí. 



Pak následuje hexametr polyglottní: 

 Herr, Dominus, Monsiur, Signior, Pan, Kyrios, Uram. 



První list počíná se latinskou zmínkou o cis. Zigmundovi, pak 

 jdou přísloví: Maluješ bez barvy, holíš bez břitvy, češ dobře bez 

 pravdy. Liška chlupy, a ne přirozené své vášně změní. Vše to i la- 

 tině. Na rubu 1. listu několik je průpovědí heselných: Qui null am 

 cognitionem historiarum habet, is puer in aeternum manet, atd. Kdo 

 žádá zbohacení, obce z lidí ochuzení, ten jest hoden oběšení. Z po- 

 koje pochází bohatství, z bohatství peycha, z peychy vojna, z vojny 

 chudoba. Na 1. 2. jdou epigramy latinské, pak verše od S. G. T. M. 

 (t j. sacerd. Georg. Tesacius Mošovenus): 



Kdo rád do kostela chodívá, nemnoho kdy co doma 



zmeškává ; kdo rád almužnu dává, nemnoho zmenšení 



na statku mívá ; kdo nespravedlivě statku dobývá, nerad 



dlouho dédívá. 



Zlořečená ústa, která tupí Krista, bodej byla pusta se 



vším všudy zhusta. O přešťastná úcta, která slaví Krista, 



jenž do nebe cesta bezpečná a jistá. 



Načež opět latinské epigramy. 



Na 1. 3. jest epitaphium nobilis Vencesilai Placelii a Belbing 

 (sic, m. Elbling), vita pie functi 6. Oct. 1604, kteréž mu na náhrobek 

 napsati dala vdova jeho Libuše z Kaliště a z Ottersfeldu. 



Pak následuje epitaphium Stephani Boczkaji, principis Transyl- 

 vanise, a potom gnom latinský s překladem českým: 



Jižť při všelikém řízení 

 v lidech žádné víry najní (sic) ; 

 v ústech sám med, řeč lahodná, 

 v srdci jed, v činech lest zrádná. 



L. 3—8 jsou tištěná knížka: Nova et in omni memoria omnino 

 inaudita historia de aureo dente, qui nuper in Silesia puero cuidam 

 septenni succrevisse animadversus est. Deque eodem Judicium Mar- 

 tini Rulandi Ratisponensis (Francofurti 1595). Pak následuje zpráva 

 o úmrtí Bohuslava Joachima Hasišteinského z Lobkovic na zámku 

 Mladého Boleslava, Kosmonosích, Krulichu, an skonal 17. října 1605 



