329 



Zvláštní mínění projevil Jos. A. Hanslík ve své „Geschichte der 

 Präger Universitätsbibliothek" (Prag 1851 str. 623), kdež tvrdí, že 

 „Podkoní a žák" není leč překlad či přebásnění (unstreitig eine "[Über- 

 setzung oder Nachbildung) spisu Pavla Niavise „Dialogus, in quo 

 literaruni Studiosus cum beano loquitur". Domnění toto spočívá na 

 půdě velmi sypké. Niavis žil teprv v druhé polovici XV. věku i umřel 

 1. 1517, kdežto „Podkoní a žák" skoro o sto let dříve sepsán. Nad to 

 pak se tento co do obsahu naprosto rozlišuje od Dialogu Niavisova. 

 Hanslík ukvapil se, soudiv ze zdánlivé srovnalosti titulův, sepsání 

 sama ani vedle sebe nepoloživ. 



Důležitější jest náhled Julia Feifalika, jejž o skládaní našem 

 pronesl ve svých „Studien zur Geschichte der altböhmischen Lite- 

 ratur" (1860 III. str. 29 a 1861 V. str. 7—16). „Podkoní a žák" podle 

 zdání jeho náleží v obor veršovaných hádaní o přednost nějaké věci 

 nebo nějakého stavu, ježto za středověku bývaly oblíbeny. Ale od Smila 

 Flašky sepsán není. Skladatel prý byl muž nižšího stavu, jenž sobě 

 libuje ve společnosti velmi obojetné, snad prý nějaký hladový žák, 

 připravující se ke stavu duchovenskému. Skladatel vypravuje sice 

 rozmluvu podkoního a žáka, jako by ji v hospodě byl slyšel, ale 

 sám oba stavy a poměry jejich tak dobře zná, žeť prý vidno, že 

 i on z nich vzešel. Jak prý mohl Smil sepsati dílo takové, jsa muž 

 přísný a na šlechtický rod svůj tak pyšný, jemuž otevřena byla cesta 

 k nejvyšším důstojenstvím v zemi? Jak prý by se byl uhostil v tom 

 výparu pivním, kterým všecka ta báseň je prodšena? Jak prý mohl 

 býti divákem při krčemné příhodě, sprostou rvačkou se končící? 

 I těžkopádné zacházení s předmětem a spůsob rýmu svědčí prý proti 

 původství Smilovu. Skladatel „Podkoní a žáka" je prý neotesaný 

 a neobratný (ungewandt und unbeholfen). Poněkud jinak pronesl se 

 Feifalik o rok později. Zde původce přímo klade býti žákem a při- 

 znává se, že „zajímavá ta báseň, ačkoli prý někdy příliš je rozvleklá 

 a poněkud těžkopádná, v celku předce podává velmi živé a chara- 

 kteristické, ne bez humoru provedené vylíčení života pražských 

 studentův." 



Důvody Feifalikovy nezdají se nám býti takové, aby původství 

 Smilovo vylučovaly. Proč by i pán český nemohl znáti život nižších 

 stavův, zvláště studentstva, v jehož kruzích sám několik let byl 

 ztrávil, a panské čeládky, jížto na dvoře svém jistě sám drahně 

 živil? Kde se Feifalikovi dostalo svědectví o šlechtické pýše Smi- 

 lově? K sepsání „Podkoní a žáka" ne'reba více, nežli mysl bystrá 

 v pozorování a péro čiperné v popisování jistých společenských po- 



23* 



