Tento však zemřel v Brně dříve, nežli vysvěcen byl a císař naklonil 

 se nyní biskupu Královéhradeckému, dřívějšímu opatu benediktin- 

 skému, Sobkovi z Bilenberka, jehož roku 1668 arcibiskupem Pražským 

 jmeuoval. — . 



V prvních létech úřadování nového arcibiskupa zdá se že pa 

 noval mezi ním a Pěšinou poměr nezkalený, teprve později a sice 

 příčinou nového člena kapituly, potomka to staroslavného rodu Talm- 

 berků, počal se poměr ten kaliti. Talinberk byl muž ctižádostivý, 

 kterýž bažil po nejvyšších hodnostech a následkem toho s Pěšinou, 

 jenž si na svých osobních zásluhách zakládal, nepřátelsky se setkal. 

 První příčina sporu mezi oběma nastala, když Talmberk, kterýž měl 

 také proboštství u Všech Svatých, pro toto pontifikalie v Římě vy- 

 mohl a tím kapitulu u Všech Svatých aspoň co se hlavy její týče 

 s kapitulou hlavního kostela na roveii postavil. Pěšina káral jednání 

 to jakožto přehmat, jehož se Talmberk dopustil a jelikož ve věci této 

 arcibiskup na straně Talmberka stál, zdá se, že i on káráním Pěšiny 

 dotknuta se cítil. Jeho nevole jevila se, když za příčinou uvedení 

 nových dvou kanovníků probošt slavnou mši sloužil a sice za assistencí 

 týchž nových dvou kanovníků v infule. Arcibiskup protestoval proti 

 tomu tvrdě, že jen on má právo dát si asistovat od infulovaných 

 kanovníků, Pěšina však odporoval odvolávaje se na dotyčnou bullu 

 papeže Urbana V. Nescházelo již mnoho k tomu, aby spor mezi 

 arcibiskupem a Pěšinou posud doutnající v plamen vyšlehl. Arci- 

 biskup zavedl novotu posud nezvyklou, že se vždy velkým zvonem 

 hlavního kostela zvoniti muselo, když on do chrámu vcházel. Když 

 se na den svatého Víta roku 1673 do chrámu ubíral, obyčejné zvo- 

 nění však neslyšel, osopil se na děkana, cože to má znamenati. 

 Pěšina odvětil, že mu příčina toho známa není, jelikož zvoník jednou 

 pr > vždy rozkaz obdržel, aby kdykoli arcibiskup do kostela vchází velkým 

 zvonem zvoniti dal, že však za svou nedbalost trestán býti a na platu, 

 kterýž jemu za tuto novou službu ustanoven jest, srážku utrpěti má. 

 Když se arcibiskup tázal, jak velký tento plat jest, odpověděl Pěšina: 

 12 zlatých a nemohl zatajiti své politování, že tato novota zavedena 

 a tím hlavnímu kostelu výloha spůsobena, kteráž při skrovných dů- 

 chodech jeho téměř nesnesitelná jest. Arcibiskup sice v tom okamžiku 

 mlčel, následujícího dne však povolal k sobě probošta, arciděkana 

 (archidiakona) školastika a děkana a stěžoval si na tohoto, že se 

 opovážil u přítomnosti četných svědků jej kárati a že tím povinnou 

 úctu porušil. Pěšina hájil se, jak mu vůbec možno bylo a odešel 

 potom, aniž arcibiskupa za odpuštění byl prosil, jak tento očekával. 



