5 



a Pražská kapitula neměla jiné právomocnosti, než že vládla několika 

 statky, jichž příjmy mezi členy své rozdělovala. Nicméně uzavřel 

 Pěšina, proti žádosti arcibiskupově co nejrozhodněji vystoupiti, až 

 o ní v sezení kapituly rokováno bude. K dotyčnému sezení kapituly 

 dostavilo se pouze šest kanovníkův, sedmý byl nemocen a kapitula čítala 

 i s proboštem pouze osm členů. Čtyři z přítomných vyslovili se pro to, 

 aby arcibiskup volbě přítomen býti směl, pátý, Macarius totiž, radil, 

 aby si dříve dobré zdání některých doktorů kanonického práva vy- 

 žádali, nežli se ve věci tak důležité rozhodnou. Posléze povstal Pěšina 

 co děkan a vysloviv se rozhodně proti žádosti arcibiskupově, kteráž 

 prý i proti stanovám i proti všemu posavadnímu skutečnému obyčeji 

 čelí, ukázal na to, že by i slib arcibiskupův, aby výminka tato právům 

 kapituly na újmu nebyla, byl marný, poněvadž by připuštění jeho 

 bylo událostí skutečnou, kteráž by se více odčiniti nedala a že by 

 na základě tom arcibiskup žádati mohl, aby i příštím volbám kapi- 

 tulním přítomen býti směl, tím že by pak svoboda těchto voleb 

 konec svůj vzala. Setrvají-li onino čtyři kanovnící při mínění svém 

 a připustí-li arcibiskupa k volbě, tedy že on již nyní slavně proti 

 tomu protestuje, kdyby se pak arcibiskup při volbě skutečně najíti 

 dal, že protest ten obnoví a před volbou pryč odejde. Tyto i jiné 

 důvody, které Pěšina pronesl, neminuly se u kanovníků s účinkem ; 

 mlčky vzdálili se, aniž by v záležitosti té konečné rozhodnutí učinili. 



Arcibiskup, jemuž Talmberk po sezení vše, co se stalo, byl vy- 

 jevil, byl velice proti děkanovi rozhořčen a vzkázal mu skrze svého 

 kancléře, aby dalšího odporu proti žádosti jeho zanechal, jelikož 

 všichni ostatní kanovníci k tomu se kloní, sice že přinucen bude 

 jiných prostředků, jimiž by zarputilost jeho zlomil, užíti. Pěšina 

 odvětil na to, poněvadž kapitula posud žádného usnesení neučinila, 

 že i tvrzení a obviňování arcibiskupovo žádné podstaty nemá a s tím 

 kancléře propustil. Když pak následujícího dne kapitula k opětné 

 úřadě se shromáždila, prohlásil děkan, že jeden z členů slib, o po- 

 radách kapitulních úplné mlčení zachovávati, zrušil a arcibiskupovi 

 celé jednání vyjevil. Zřejmá rozpačitost, která se jevila v obličeji 

 Talmberkově, prozradila všem přítomným, kdo slib zrušil. 



Při většině kanovníků nezůstala však opposice děkanova bez 

 výsledku, neb když nyní k hlasování došlo, vyslovila se většina proti 

 přání arcibiskupovu, jeden kanovník prohlásil se neutrálním a jen 

 dva, Talmberk a Bílek, synovec arcibiskupův, byli i nyní na straně 

 arcibiskupově. Když tento o porážce své se dozvěděl, žádal, aby 

 volba až k jeho odjezdu odročena byla, Pěšina však i tuto žádost 



