6 



odmítnul s tím doložením, že den volební již ustanoven jest. Na to 

 opustil arcibiskup bez dalšího prodlení Prahu. 



V den volební shromáždilo se v kapli sv. Václava šest kanov- 

 níků, sedmý, Crusius totiž, byl nemocen a poslal svůj hlas písemně. 

 Při první volbě obdržel děkan tři hlasy a sice od Crusia, Dlouho- 

 veského a Macaria, tři odpůrcové a sice Phaltz, Talmberk a Bílek 

 prohlásili se pro Crusia, poněvadž se domýšleli, že i děkan svůj hlas 

 Crusiovi dá a že tento většinu hlasů obdrží. Tato lest nedošla svého 

 cíle, jelikož Pěšina hlas svůj Dlouhoveskému dal. Po této volbě 

 doslán byl písař kapitulní k nemocnému Crusiovi a ohlásil jemu, že 

 tří hlasů obdržel. Crusius děkoval za tuto zprávu a žádal, aby těchto 

 tří hlasů děkanovi připočteno bylo. Když písař přání Crusiovo kapi- 

 tule přednesl, odporoval tomu náruživě Talmberk a žádal nové hla- 

 sování. Pěšina této žádosti vyhověl a nyní obdržel Dlouhoveský tři 

 hlasy, děkan dva a Macarius též dva ; Dlouhoveský totiž od odpůrců 

 děkanových zatím získán nedal více svého hlasu Pešinovi. Takovým 

 spůsobem Dlouhoveský za probošta vyvolen a Pěšina musel jej bez 

 meškání v jeho novou důstojnost uvésti. V následujícím roce a sice 

 29. dubna 1G75 zemřel arcibiskup a tím vzaly rozepře Pešinovy 

 s arcibiskupskou stolicí konec. 



Rána, kterou Pěšina v oprávněné své ctižádosti rozhodnutím 

 stran proboštství ucítil, zahojena byla částečně tou dobou tím, že 

 císař dne 4. Června 1G75 jej biskupem v Samandrii jmenoval, vy- 

 znamenání to, kteréž arci jen titule jeho rozmnožilo. 



V příštích letech měla jen jediná pamětihodná událost větší 

 vplyv na Pěšinu a sice příjezd císaře Leopolda do Prahy v roce 1G79. 

 Pěšina měl již jednou příležitost, že se císaři osobně představiti směl — 

 bylof to za příležitosti cesty císaře Leopolda z Vídně do Chebu 

 v roce 1673 — a použil toho k tomu, že císaři své právě ukončené 

 dílo „Phosphorus septicornis" doručil. Obsah tohoto díla byl — pakliže 

 mu snad později jen z pochlebenství tak praveno nebylo — > příčinou, 

 že císař Leopold na zpáteční cestě z Chebu do Vídně v Praze se 

 zdržel. Příčina, že císař Leopold v roce 1679 k delšímu pobytu do 

 Prahy se odebral, byl mor, kterýž ve Vídni zuřil a strašných obětí 

 pohltil, takže dvůr císařský nucen byl, do místa zdravějšího se pře- 

 sídliti a k takovým počítáno tehdáž i město Praha. Císař přijel se 

 svou manželkou a se vším komonstvem dne 23. září do měst Pražských 

 a zůstal zde až clo 20. května roku následujícího 1680. Jelikož 

 Leopold velmi pobožný byl a k slavnostem církevním pravidelně při- 

 cházel, měl Pěšina často příležitost s ním se setkati a zdá se, že 



