císař nemálo si jeho oblíbil, neb před svým odjezdem z Prahy vyzval 

 děkana, aby jemu časem dopisoval a přislíbil mu, že na jeho psaní 

 i odpověď dáti chce. Pěšina skutečně tohoto povolení dvakráte použil 

 a psal mezi jiným v svém druhém psaní, že po odjezdu císařově 

 mor i v Praze zuří a že vše na útěk se dává, on že však chce 

 statečně na svém místě vytrvati. Bohužel že mu nebylo souzeno, 

 déle na tomto místě zůstati, zemřelf brzy na to dne 3. srpna, zdali 

 snad také následkem nákazy morové aneb jiným spůsobem, není nám 

 povědomo. 



Zajímavá a zvláštní jest jeho poslední vůle, kterouž svou po- 

 zůstalost rozdělil. Z domu byl zajisté beze jmění a úspory jeho 

 začaly sotva dříve leč teprv když kanovníkem Pražským se stal, 

 tedy od roku 1666 až do roku 1680. Úspory jeho v tomto čase 

 patnácti let obnášely asi 50000 zlatých ; musel být tedy velmi skromně 

 živ, aniž by snad proto skrblíkem býti musel, jakž o něm jeden ze 

 spolukanovníkň Phaltz tvrdí, kterýž jej i z velké samolibosti viní. 

 Úsudek tento zdá se však proto býti podezřelým, poněvadž jej Phaltz 

 teprve po smrti Pešinově vynesl, když byl některé nechvalné zmínky 

 o sobě v pamětech Pešinových shledal. Abychom se však k dotčené 

 poslední vůli Pešinově vrátili, odkázal svým bratřím, sestrám, synovcům 

 a neteřím v Počátcích — celkem desíti osobám — kteří zajisté velké 

 mohovitosti neměli, všeho všudy jen 900 zlatých, pak šatstvo, peřiny, 

 plátno a potraviny, kteréž by se v pozůstalosti jeho nalézaly. O svém 

 ostatním jmění nařídil takto : 



Statek svůj Obořiště, kterýž na 20000 zlatých cenil a kterýž 

 sobě z úspor svých co kanovník zakoupil, odkázal řádu Eremitův 

 či Paulánův, kterýž v Cechách ještě tenkráte se nenalézal, nyní však 

 následkem tohoto odkazu zde se usaditi měl. Pěšina se k tomuto 

 nadání slibem zavázal a poslední vůlí svou slib ten splnil. Mimo 

 statek ten odkázal budoucí osadě řádu toho 10000 zlatých, svou 

 celou knihovnu, své čalouny, koberce, sesle, stoly, obrazy a jiné 

 nářadí domu svého. Pražskému kostelu metropolitnímu odkázal jednu 

 vinici a své důchody, kteréž si před svou smrtí nevybral, kanovníkům 

 dohromady 300 zlatých a mimo to jednomu každému ještě nějaký 

 klenot, některým kostelům, jako ku př. v Počátcích, v Litomyšli, 

 v Kostelci nad Orlicí a jinde odkázal po padesáti zlatých neb méně, 

 každému ze svých služebníků daroval několik zlatých, zbytek pak, 

 kterýž ještě na několik tisíc zlatých cenil a kterýž se na úroky 

 uložiti měl, ustanovil k zakupování kostelních rouch kněžských při 

 hlavním chrámu potřebných. 



