9 



šlechty pozornost svou obrátiti měl, jak co se týče toho quae addenda 

 i také quae subtrahenda sunt. Patrně obávala se šlechta, že by 

 snad některé zprávy tam obsaženy byly, jimiž by pravověrnost jejich 

 v pochybnost uvedena býti mohla ; co se týče loyalnosti nemohli 

 takových obav míti, jelikož dílo předložené rokem 1526tým se 

 končilo. 



Pěšina v práci své později pokračoval a dokončil i druhou část 

 díla „Mars Moravicus", která až do roku 1632 sahá. Druhý tento 

 díl nebyl od Pěšiny tiskem vydán, proč asi, není nám známo, jest 

 však zajisté možno, že zprávy, které o obsahu v širších kruzích se 

 rozšířily, starost a nevoli spůsobily, poněvadž se asi všecky naše 

 vynikající rodiny šlechtické obávaly, aby co se týče minulosti na 

 pranýř postaveny nebyly ; snad se i strachem před touto nevolí dal 

 Pěšina pohnouti, že od vydání díla toho upustil a že jen v rukopise 

 nám je zanechal. V předešlém století vzbudilo dílo to u vysoké 

 míře pozornost Dobnerovu, takže se tento rozhodl tiskem je vydati. 

 Avšak snad tentýž důvod, kterýž dle mínění našeho Pěšinu pohnul, 

 že od vydání díla toho upustil, přiměl i Dobnera k tomu, že úmyslu 

 svého neuskutečnil. Od té doby zůstalo dílo Pešinovo v zapomenutí 

 a v „Slovníku Naučném" udává pilný spisovatel životopisu Pešinova 

 p. Eybička pouze, že se rukopis snad v Duchcově chová. 



Když jsem v měsíci listopadu roku 1876 do archivu kapitulního 

 přišel, byl mi jako vždy jindy kanovník P. Frind, kterýž o spořádání 

 dotčeného archivu zásluhu největší má, svou přátelskou pomocí po 

 ruce ; byl jsem již na odchodu, když mi ještě nějaký rukopis ukázal 

 řka : Toho byste mohl k svým dějinám války třicítileté použíti, jet 

 to podrobné zpracování dějin Českých. Podíval jsem se na rukopis 

 ten a odložil jsem jej opět řka, že to asi jen nějaká bídná práce 

 bude, z které bych sotva které řádky pro své dílo užíti mohl. Úsudek 

 ten pronesl jsem arci jen z okamžitého hnutí; vzal jsem knihu opět 

 do ruky a vypůjčil si domů, abych ji prohlédnouti mohl. Když jsem 

 ji pak téhož dne odpoledne čísti počal, neodložil jsem ji více z ruky, 

 až jsem ji dočetl. S upřímným potěšením musel jsem uznati, že 

 starší české dějepisectví vyjímaje Stránského nemá díla takového, 

 které by se tomuto rukopisu rovnati mohlo, a že vším právem Pěšinu 

 nejpřednějším dějepiscem českým starší doby nazvati můžeme. 



Co díla samého se dotýče, musíme činiti rozdíl mezi tou částí 

 jeho, která jedná o české historii v čase od roku 1526 až do ř. 1608 

 a částí druhou, kteráž sahá až k roku 1632. První, která sotva 

 čtvrtinu celého díla zaujímá, zpracována jest namnoze jen na zá- 



