11 



ac quicquid adhuc libertatis habuisse existimabamus, uno veluti ictu 

 prostratum amiserinms exterarum nationum cum inexpiabili igno- 

 minia nostra servi facti, ita ut temerarios illos inauspicatae rebelli- 

 onis auctores, qui dulcem patriam regnuni paulo ante viris, armis, 

 opibus tiorentissimum et suis tam gaudentem juribus rempublicam 

 in subsequentes miserias et calamitates praecipitassent, jure meri- 

 toque omnibus divis devovendos censemus." 



Jediné místo toto jest dostatečnou příčinou, pro kterou by se 

 vytištění celého díla asi bylo zakázalo a jest tedy velmi pravdě po- 

 dobno, že Pěšina sám cti této se vzdal. Z posledních slov, kterými spis 

 svůj končí, vysvitá, že Pěšina měl úmysl v práci své až do ukončení 

 války třicítileté pokračovati ano ještě i dále, ale již napřed vzdal se 

 úmyslu, práci tu tiskem vydati, poněvadž nechtěl na se uvaliti ne- 

 návist těch, jež by v díle svém tepal, teprve po jeho smrti měla 

 práce jeho uveřejněna býti. 



Povšechný úsudek, kterýž bych o Pešinovi podal, zněl by 

 v ten smysl, že jeho na roven s nejpřednějšími dějepisci, kteří až do 

 jeho doby o české historii psali, kladu. Že spis, kterýž takovýto 

 příznivý úsudek ve mně budí, známějším se nestal, příčinu toho 

 hledati sluší v lhostejnosti, s kterou se po smrti Pešiuově k děje- 

 pisectví českému hledělo, částečně pak také v neuhlazené formě mnoho- 

 krát zmíněné práce Pešinovy. Zajisté by byla práce jeho zdomácněla 

 a již několikera vydání se dočkala, kdyby ji Pěšina místo v jazyku 

 latinském byl sepsal v řeči lidu svého, kterou tak dobře psáti mněl. 

 Spisovatel, kterýž píše jazykem jemu cizím, jest jakoby těsným šatem 

 oděn ; jako tento volnému pohybování oudů brání, tak činí mu cizí 

 jazyk překážky u vyjádření myšlenek a náhledů, spis jeho nemá 

 toho vzletu myšlenek a rhetorických okras, kteréž literárním pracím 

 trvalé ceny dodávají. 



Prof. V. V. Tomek měl následující přednášku: „Passio Judceo- 

 rum Pragensium 11 . 



O welkém pobití Židů w Praze za času krále Wácslawa IV 

 roku 1389 máme w pramenech dotud tiskem wydaných zpráwy welice 

 chudé, zápisky totiž w rozličných krátkých letopisích z toho času, 

 kteréž tuto bez poznámky klademe w pořádku od nejkratších k méně. 

 krátkým. 



1. Chronicon capituli Pragensis (u Höflera I. 65): 1389 

 Judsei sunt occisi Pragae in die Paschae. 



