390 



Arcibiskup, kteréhož následovala města po Raynu ; a Bavorská kniežata, 

 Švábská města ciesařovi. Ta vojska třmi kraji do země vpadli. A 

 potom vyjevše z lesuov, všickni se spolu sjeli, u Stříbra se položivše. 

 A když se rychle České vojsko sjelo a na ně táhlo, neviděvše ještě 

 Němci žádného proti sobě nepřítele, všickni prchli a prvé utiekali, 

 nežli jie Cechové honiti počali. Kardinal pak, s nimi se potkav u Ta- 

 chova blíž, mluvil napomínaje tak znamenitá kniežata, aby pamatujíce 

 na svú čest, tak hanebně nepříteli, kteréhož ještě ani viděli, nepo- 

 stupovali, ale za se se obrátili. A když nic prospěti nemohl, tehdy 

 i on prchl, a toho jich hanebného utiekánie spolu jich tovaryšem 

 učiněn jest. 



Z těch pak takových neřestí povstaly sú mnohé války v zemi, 

 proti Zigmundovi a jeho pomocníkuom povstal Žižka, Táboři, Orebští, 

 a jiní zase proti našim, spolu bojujíce ; mnohé záhuby a škody v Čechách 

 i v Moravě se daly. 



A když našim nepřáteluom silni byli, tehdy Zigmund král kru- 

 ciatu proti Čechóm zjednal a jim do Čech přinesl, a od papeže poslán 

 Julian kardinál, aby proti Čechuom lidí okolních pozdvihl, aby kříže 

 na se berúce, na Čechy i na jiné věrné táhli. Při kterémž tažení 

 tak to bylo zřiezeno, že Fridrich, Bramburský Markrabě, byl vuodce 

 vojska ustanoven, který Juliána měl náshledovati. I sebráno jest vojsko 

 veliké, o kterémžto jak kroniky ukazují, kromě pěších na XLti tisícuov 

 jízdného lidu bylo, kteříž vpadli do země k Teplé. V tom vojště 

 byli Albrecht a Krištof, Bavorská kniežata. a Fridrich, knieže Saské, 

 Jan a Albrecht, kniežata Bramburská s otcem svým. Také při tom byli 

 Biskupové Herbipolemský , Bamberbergenský , Eistetenský ; Mohucký, 

 pak a Treverenský a Kolínský dali pomoc, lidi své rytieřské vyslavše. 

 Vpád předřečený Julian do země u velikém množství, městeček 

 a vesnic při pomezí mnoho spálil, a všecky pořád, mladé i staré, 

 mordoval hubě. Však do země vpustiti se nesměl. Čechové, to znajíce 

 a sebravše vojsko své, též nepřáteluom veliké škody ohněm i jinými 

 autoky učinivše, na nepřátely táhli ochotně. A prvé, než se spatřiti 

 s nepřátely mohli, nepřátelé před nimi prchli a hanebně utekli. Neb 

 na ně veliký strach přišel, kterýžto když Julian na nich seznal, mnoho 

 křiežákuom předkládal, kterak Němci nad jiné národy při bojích ve- 

 likých vítězové zuostávali a nikdá žádným nepřáteluom pole nepostupo- 

 vali. Ohavnost veliká takovému národu křesťanskému pole nepřáteluom 

 nevidomým postúpiti, kterýž ve všem křesťanstvu vždy nad jiné chválu 

 a jméno slavné držal jest. Protož napomínal je, řka: „Neustupajte 

 pole hubeným nepřáteluom! Ale posilněme vezmúce, berte oděnie na 



