KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:0 8. 33 



Beringön, ymnig; något sällskaplig inom sublitoralregionen, merendels epifytisk på 

 andra alger; med sporocarpier. 



Antithamnion boreale Gobi (Kjellm.) 

 Algse aret. Sea p. 180. Antithamnion plumula var. boreale Gobi Algenfl. Weiss. Meer. p. 47. 

 f. typica Kjellm. 



1. c. 

 Descr. Antithamnion plumula var. boreale Gobi 1. c. p. 47 et seq. 

 Fig. » boreale f. typica Kjellm. 1. c. t. 16, f. 2, 3. 



Port Clarence, S:t Lawrence-ön, på båda ställena sällsynt; spridd inom sub- 

 litoralregionen ; steril. 



Fam. Porphyraceae. 



Diploderma variegatum Kjellm. mscr. 



D. casspitosum, dioicum; fronde breviter stipitata, lineari-lanceolata, basi rotundata, 

 membranacea, plana, vix undulata, integerrima, nitida, lubrica, exsiccatione vix contracta, 

 violaceo-punicea, in statu sporifero maculis majoribus et minoribus albidis vel fiavescenti- 

 bus, e cellulis decoloratis sporocarpia secendentibus formatis densius variegata; cellnlis 

 vegetativis in sectione thalli transversa subquadratis vel verticaliter rectangularibus. Tab. 

 2, fig. 1-4. 



Beringön, temligen ymnig; något sällskaplig inom sublitoralregionen, fäst på sten; 

 med sporocarpier. 



Artbeskrifning. Yttre form. Arten växer något tufvad. Bålen är kortskaftad, 

 nar en längd af åtminstone 20 cm. och en bredd af 4 cm. Till formen är den iembredt 

 lancettlik med basen hos äldre exemplar afrundad. Den är plan, slät, glänsande, något 

 slipprig, fäster vid torkning hårdt vid papper, men sammandrar sig härvid icke i likhet 

 med en del andra Porphyraceer. Färgen är hos torkade exemplar karminröd med drag- 

 ning åt violett. Sporbärande exemplar äro spräckliga genom öfver hela ytan strödda hvit- 

 eller gulaktiga större och mindre fläckar, hvilka uppkomma derigenom, att mellan sporo- 

 carpier eller sporocarpiegrupper ligga celler eller cellgrupper, hvilka äro affärgade, döda 

 eller döende. En del af dessa äro vegetativa, en del aborterade procarpier, en del åter 

 tomma sporocarpier. 



Bålens byggnad. Callus radicalis och stipes har den för Diploderma- och Porphyra- 

 arterna vanliga byggnaden. Bålens skiflika del är tydligt distromatisk. Dess celler äro i 

 tvärsnitt nästan qvadratiska eller rektangulära med längdaxeln vertikal; dock är höjden 

 obetydligt större än bredden. Cellernas radiala och yttre väggar äro tjocka, i synnerhet 

 de senare; deremot äro de med bålens yta parallela väggarne tunna. 



Fortplantningsorgan. Växten synes vara dioik. Detta sluter jag deraf, att alla de 

 exemplar, jag insamlade, äro sporocarpiebärande, men utan antheridier. Till skillnad från 

 andra Diploderma-arter inträder hos denna sporocarpiebildningen öfver bålens hela eller 

 nästan hela yta samtidigt och fortgår med ungefär lika stor hastighet. Detta ger åt 

 växten i sporocarpiestadiet ett utseende mycket olika de förut kända Diploderma-arternas, 



K. Sv. Vet. Afcad. Handl. Bd. 23. N:o 8. 5 



