KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:0 8. 19 



cystis pyrifera och Nereocystis Liitkeana, som beherska vegetationen \ På grund häraf 

 är väl sydgränsen för Beringhafvet att draga norr om Vancouver Island och äfven norr 

 om Sitcha. 



I Meetens skildring af hafvets växtlighet vid Unalaschka ingår ett yttrande, som 

 tyder på, att slägtet Alaria här intar samma dominerande ställning som vid Beringön och 

 äfven här uppträder under en talrik mängd former. Han säger: »Höchst merkwurdig waren 

 noch in der Umgebung von Blulak die vielen und sonderbaren Varietäten des Fucus 

 esculentus, die ich daselbst bemerkte. Ich möchte Unalaschka deshalb för den Central- 

 punkt, fur die eigentliche Heimath dieser Art halten s .» Ur den följande beskrifningen på 

 dessa antagna varieteter af Alaria esculenta kan man med ganska hög grad af visshet 

 sluta, att den storartade, vid Beringön ymniga Alaria jistulosa äfven ingår i vegetationen 

 vid Unalaschka. Afven en annan af Beringöns karaktersalger bland Larainariacéerna, 

 nämligen Thalassiophyllum clathrns, ingår i floran vid Unalaschka 3 . Det bör dock å andra 

 sidan icke förbises, att äfven Macrocystis pyrifera och Nereocystis Liitkeana tillhöra denna 

 flora. Att de emellertid icke intaga samma dominerande ställning som längre söderut, 

 framgår deraf, att Nereocystis Liitkeana, som enligt Mertens vid Norfolk Sound är nog 

 ymnig, »einzelne Durckfahrten zwischen den kleinen Inseln selbst fur Bote unwegsam (zu) 

 machen» 4 , af Postels och Ruprecht i 111. Alg., (sid. 19) uppgifvas förekomma »rarius in 

 sinu Illuluk ad Unalaschkam», och att Mertens om Macrocystis pyrifera yttrar: »Weniger 

 häufig» (än vid Norfolk Sound) »obgleich immer noch in Menge kommt er bei Unalaschka vor 5 . 



Det torde häraf kunna antagas, att Unalaschka befinner sig på sydgränsen för det 

 algområde, till hvilket Beringhafvet hör. 



Sammanfattning. 



Det fycologiska undersökningsmaterial, som för närvarande föreligger från norra 

 delen af Stilla oceanen, synes angifva, att i Beringhafvet och Ochotska hafvet finnes en 

 till grunddragen likartad flora af egendomlig karakter. 

 Dess beståndsdelar utgöras af: 

 l:o) arktiska arter; dessas antal växer mot norr och är äfven större i' Ochotska 



hafvet än i hafvet utanför Kamtschatkas sydostkust; 

 2:o) arter, hvilka äro inskränkta till detta område eller åtminstone här äro förher- 



skande och tillhöra arktiska eller vidsträckt utbredda nordliga slägttyper; 

 3:o) arter med sydlig utbredning i norra Stilla oceanen eller tillhörande slägttyper, 



hvilkas hufvudutbredning faller söder om den Aleutiska ödkedjan; 

 4:o) representanter för en del slägttyper, hvilka äro egendomliga för området eller 



här hafva sitt egentliga hemvist eller i Stilla oceanen äro företrädda blott här 



och i de söderut tillgränsande algområdena. 



1 Jfr Mertens: Linnaea 1829, sid. 53 — 54. 



2 Mertens, anf. st., sid. 49. 



3 Mertens, anf. st, sid. 49. 



4 Mertens, anf. st., sid. 48. 

 ä Mertens, anf. st., sid. 44. 



