KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:0 8. 15 



litet känd i föl-hällande till den ytterst inångformiga, äfven i norra Stilla oceanen före- 

 kommande Pylaiella litoralis, att några slutsatser af den knnna dragas. 



Af det sagda fram o-år redan, att Oehotska hafvet eger ett större antal arter gemen- 

 es tT) O O 



samma med norra delen af Stilla oceanen än Rupreght kunde antaga. Men så är enligt 

 Yega-expeditionens undersökningar fallet med ännn andra arter. Såsom betecknande för 

 den oehotska florans ställning i förhållande till den nord pacifica anför Ruprecht, att af 

 dess icke egendomliga arter 11 — 15 icke voro bekanta från hela norra delen af Stilla 

 oceanen \ Under det helt visst berättigade antagandet, att Ruprechts Enteromorpha 

 ramiäosa inbegripes under livad i det följande af mig betecknats såsom Enteromorpha 

 compressa, Conferva saxatilis under Spongomorpha argtä och Hormiscia flacca under Uro- 

 spora penicilliformis, så halva af dessa 11 — 1-5 arter under Vega-expeditionen åtminstone 

 9 anträffats i Beringhafvet, nämligen, utom de tre redan nämda, Atomaria (Odonthalia) 

 dentata, Fuscaria tenuissima (Rhodomela lycopodioides f. tenuissima), Dumontia contorta 

 (D. tiliformis), Gymnogongrus (Ahnfeltia) plicatus; Scytosiphon (Phloeospora) tortilis och 

 Scytosiphon (Dictyosiphon) foenicidaceus. Möjligt är, att antalet uppgår till 10, ty det är 

 icke osannolikt, att Chondrus erispus, hvilken Ruprecht med någon tvekan om artbestäm- 

 ningen uppger för Oehotska hafvet är samma Chondrus-art, hvilken fanns vid Konyambay 

 och Port Clarence. 



Det torde för närvarande kunna anses såsom säkert eller på goda grunder antagligt, 

 att af Oehotska hafvets 53 algarter minst 40 äfven finnas i Beringhafvet, ett tal som 

 måste anses mycket högt, om hänsyn tages dertill, att det här gäller hafsområclen, som 

 hittills varit i blott ringa grad föremål för undersökning. 



Ruprechts framhållande af Oehotska hafvets floristiska öfverensstämmelse med det 

 europeiska Ishafvet var utan tvifvel fullt berättigadt. För förklaringen af detta förhållande 

 hafva under senare tiders arktiska expeditioner och särskildt Vega-expeditionen mycket 

 vigtiga fakta blifvit samlade. Det har nämligen genom deras undersökningar visats, att 

 Beringhafvet norr om Aleuterna icke, såsom Ruprecht måste antaga, är »fast aller Tången- 

 vegetation baar» 2 och genom dem har ett jeinförelsevis ej ringa antal arter blifvit be- 

 kantgjorda frän Ishafvet öster om Kariska hafvet till Beringsund, hvarifrån för Ruprecht 

 »noch kein Tång bekannt geworden war» 2 , hvarjemte det ådagalagts, att flere af Oehotska 

 hafvets arter finnas i det Kariska hafvet, Sibiriska Ishafvet och Beringhafvet. 



Det har också framgått ur de nämda undersökningarna, att fiorans allmänna karak- 

 ter blir densamma frän Hvita hafvet österut till Beringsund, så att, om det kan sägas om 

 den oehotska algfloran, att den till sitt allmänna skaplynne öfverensstämmer med den 

 europeiska ishafsfloran, det också kan sägas, att den häri liknar fioran i Kariska hafvet 

 och det Sibiriska Ishafvet. 



Om jag rätt fattat Ruprechts ganska svårbegripliga uppdelning af Oehotska hafvets 

 arter i växtgeografiska grupper, skulle det vara företrädesvis följande, som ådagalade. 

 Oehotska hafvets floristiska öfverensstämmelse med det europeiska Ishafvet: Atomaria den- 

 tata, Fuscaria tenuissima, Delesseria Bwrii, Halosaccion soboliferum, Dumontia contorta, 

 Ch ondrus erispus (?), Gymnogongrus plicatus, Laminaria saccharina, Laminaria digitata, 



1 Jfr Rupe. Alg. Och., sid. 202. 



2 Eupr. Alg. Och., sid. 203. 



