14 F. R. KJELLMAN, OM BERINGHAFVETS ALGFLORA. 



Beringhafvet, är möjligen identisk med en frän Beringön enligt Ruprecht (Alg. Och., 

 sid. 314) hemförd art tillhörande detta sliigte, men som icke heller kunnat säkert be- 

 stämmas. Om de tre krustformiga algerna bör anmärkas, dels att de äro temligen obe- 

 tydliga dels att de fordra en bestämd bottenbyggnad och derför väl kunna förekomma 

 i Beringhafvets södra del, ehuru de icke anträffats vid de litet omfattande undersökningar, 

 för hvilken denna trakt hittills varit föremål. 



Det undersökningsmaterial, som för närvarande föreligger, synes, efter hvad af det 

 nu anförda framgår, icke innebära några mera tungt vägande skäl för Beringhafvets för- 

 delning pä olika alggeografiska områden. 



Beringhafsflorans förhållande till Oehotska hafvets flora. 



Vid sin undersökning af Oehotska hafvets flora kom Ruprecht till den slutsatsen, 

 att OcJiotska hafvet växtgeografiskt icke utgör en integrerande del af den tillgränsande 

 oceanen, utan bildar ett eget florområde. Grunderna för denna slutsats finner Ruprecht 

 deri, att floran till betydlig, omkring 1 / i -de\ sammansättes af egendomliga arter, att de 

 öfriga 34 arterna visa större öfverensstämmelse med arter från europeiska Ishafvet än med 

 sådana frän det vida närmare belägna hafvet vid Kamtschatkas sydostkust och vid Kuri- 

 lerna och att floran till sin allmänna karakter är mera lik den europeiska ishafsfloran än 

 floran i den till Oehotska hafvet gränsande delen af norra Stilla oceanen l . 



Senare tiders och särskildt Vega-expeditionens undersökningar synas göra en annan 

 uppfattning af Oehotska hafvets växtgeografiska ställning mera antaglig än den Ruprecht 

 kunde härleda ur det undersökningsmaterial, som förelåg vid författandet af »Tange des 

 Ochotskischen Meeres.» 



Det torde sålunda numera kunna anses såsom visst eller mycket sannolikt, att frän 

 de 13 arter 2 , hvilka Ruprecht antog såsom med säkerhet egendomliga för Oehotska haf- 

 vet, minst 5, antagligen 7 måste frånskiljas såsom på senare tid anträffade äfven annor- 

 städes eller som visat sig vara icke egna arter, utan identiska ined eller former af arter, 

 som förekomma äfven i andra haf. Sa äro, enligt hvad af det följande framgår, de båda 

 arterna Grossocarpus lamuticus och Callophyllis rhyncliocarpa anträffade i hafvet öster om 

 Kamtschatka. Cruoria (Petrocelis) Middendorffii är numera känd frän Norges ishafskust. 

 Ruprechts Polyostea gemmifera är säkerligen densamma som Polysiplionia bijnnnata, en 

 art, som är temligen ymnig vid Beringön och äfven förekommer i den del af Beringhafvet, 

 som gränsar till det Oehotska hafvet. Callitliamnion Corallina Rupr., är, enligt hvad jag 

 sökt göra antagligt 3 , en form af den i Ishafvet vidt spridda Antithamnion boreale, hvilken 

 äfven under denna form anträffats i Ishafvet vid Novaja Semljas vestkust. Antagligt är 

 det tillika, att Ruprechts Callitliamnion sulmudum hör till samma formserie som C. Co- 

 rallina och sålunda äfven den att uppfatta såsom en form af Antithamnion boreale. Här- 

 till bör läggas, att den af Ruprecht såsom egen art beskrifna Pylaiella olivarea är alltför 



1 Jfr Rupr. Alg. Och., sid. 202. 



2 Jfr Rupr., anf. st. 



:1 K.tf.llm. AJgae aret. Sea, sid. 180. 



