KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:0 8. 13 



hvarken från S:t Lawrencebay eller S:t Lawrence-ön äro kända de icke arktiska arterna 

 Lithothamnion durum, Lithophyllum tenae, Craoria pacifica, Dumontia filiformis och Chon- 

 drus spec. Häremot skulle emellertid kunna invändas, att Cruoria pacijica och Chondrus 

 spec. finnas strax söder om S:t Lawrencebay, nämligen i Konyambay och att bottnens 

 beskaffenhet i Port Clarence är särskildt lämplig för uppkomsten af sådana krustformiga 

 alger som Lithothamnion durum och Lithophyllum tenue. Att i alggeogratiskt hänseende 

 skilja Port Clarence från S:t Lawrencebay — S:t Lawrence-ö torde derför för tillfället kunna 

 anses sakna giltig grund. 



För Konyambays samhörighet med de öfriga delarne af norra Beringhafvet tala de 

 här förekommande arterna Lithothamnion loculosum, Cruoria pacijica och Chondrus spec. 



Det från norra Beringhafvet hittills kända antalet algarter är 44. Af dessa finnas 

 med säkerhet vid Beringön 17 arter. Dessa skulle alltså angifva sambandet mellan södra 

 och norra Beringhafvet. Då det stora flertalet af dessa, nämligen 14, förekomma i Is- 

 hafvet, sa uttrycker sålunda denna artgeinensamhet, att från Ishafvet en gång en del arter 

 gått söderut och sedermera bibehållit sig i Beringhafvets såväl södra som norra del. Att 

 utvecklingen i detta haf äfven i öfrigt gått i samma riktning skulle följaktligen uttryckas 

 af endast tre arter: Amphiroa cretacea, Lithothamnion loadosum och Rhodomela larix. 

 Till denna kategori af arter böra dock äfven föras de båda i norra Beringhafvet förekom- 

 mande arterna Halosaccion firmuin och Chondrus platynus, hvilka visserligen icke äro 

 kända från Beringön, men på grund af sin utbredning i norra Stilla oceanen kunna an- 

 tagas ingå i det florområde, till hvilket Beringön hör. 



Att ett så stort antal som 27, eller 25, om de två sistnämda frånräknas, d. v. s. 

 mer än 50 % af norra Beringhafvets algarter icke anträffats vid Beringön, bevisar icke så 

 mycket, som den höga siffran kan synas innebära, mot de båda områdenas utvecklings- 

 historiska samband, ty af dessa 25 arter äro icke mindre än 19 kända från Ishafvet och 

 sålunda att anse såsom tillhörande den rest af en arktisk flora, som antagligen en gång 

 herrskat i hela Beringhafvet. Att en större mängd arktiska arter till närvarande tid bibe- 

 hållit sig i detta hafs norra än södra del är lätt förklarligt, om hänsyn tages till den 

 olika grad, i hvilken de yttre förhållandena ändrat sig inom dessa hafsdelar. Denna olik- 

 het förklarar också, att vid Beringön finnas ett betydligt antal arter, som icke äro kända 

 frän Beringshafvets norra del. Detta uppgår till 47, hvarifrån dock 5 eller ti arter böra 

 frånräknas: Delesseria Montagnei, Rliodymenia pertusa, Laminaria nigripes, Enteromorpha 

 clathrata (?), Monostroma fuseum och Cladophora diffusa, ty dessa äro säkerligen att upp- 

 fatta såsom arktiska relicta-former och derför antagligen att träffa äfven i Beringhafvets 

 norra del. 



Betydelsefullare är, att bland norra Beringhafvets icke arktiska arter finnas 6, hvilka 

 så vidt kändt är, icke ingå i Beringö-floran, nämligen arterna Lithothamnion durum, 

 Lithophyllum tenue, Cruoria pacijica, Chondrus spec, Alaria crispa och Lammaria bidlata. 

 Af dessa talar dock Alaria crispa snarare för än mot samhörigheten mellan Beringhafvets 

 norra och södra del, ty den är, såsom redan förut anförts, närmast och nära beslägtad 

 med vid Beringön förekommande arter af detta slägte. Laminaria bidlata är måhända 

 närmast beslägtad, kanske utvecklad ur Laminaria nigripes, en arktisk art, som dock äfven 

 förekommer i rätt stor myckenhet vid Beringön. Den Chondrus, som funnits i norra 



