12 F. R. KJELLMAN, OM BERINGHAFVETS ALGFLORA. 



i Ishafvet och särskildt i Kariska hafvet och det Sibiriska Ishafvet förekommande form. 

 Vegetationen i Konyainbay skulle alltså uppfattas såsom en arktisk relicta-formation, be- 

 stående till öfvervägande del af arktiska beståndsdelar, men uppblandad med några in- 

 vandrare af icke arktisk typ, af hvilka tvenne till och med kunnat utbilda sig till karak- 

 tärsväxter. 



Efter detta betraktelsesätt skulle icke heller vegetationen i Konyambay lägga något 

 bestämdt hinder emot, att låta gränsen för det arktiska hafsalgo in rådet mot Stilla oceanen 

 eller Beringhafvet gå öfver Beringsundets norra del från Asiens ostkap till den motliggande 

 amerikanska kusten norr om Port Clarence. 



Den slutsats, som framgår ur ofvan gjorda undersökning, skulle alltså innebära, att 

 södra Beringhafvet, sträckan omkring Beringön, med bestämdhet icke ingår i det arktiska 

 hafsalgomradet och att de undersökta delarne af norra Beringhafvet väl äro att uppfatta 

 såsom öfvergangsomraden till detta på grund af vegetationens stora anslutning till den 

 arktiska, men dock icke att närmast hänföra till det, emedan floraris utveckling, efter 

 hvad vissa förhållanden synas antyda, här gått i en annan riktning än inom det nutida 

 Ishafvet. 



Förhållandet mellan vegetationen i Beringhaivets olika delar. 



Om det antagande göres, för hvilket skäl i det föregående anförts, att nämligen alla 

 de delar af Beringhafvet, som under Vegafärden blefvo föremal för undersökning, i alg- 

 geografiskt hänseende icke äro att räkna till det arktiska hafsalgomradet, sä uppstår den 

 frågan, om de tillhöra samma eller olika växtgeografiska områden och hvilket eller hvilka 

 det eller de äro. 



Svaret pä denna fråga är i följd af det föreliggande undersökningsmaterielets ofull- 

 ständighet svårt att gifva. Redan samhörigheten eller icke samhörigheten af de nordliga 

 delarne blir svär att bestämdt angifva och med ännu större svåi'ighet är det förknippadt 

 att bestämma förhållandet mellan dessa och Beringön. 



Det är visserligen faststäldt, att vegetationen på de fyra nordliga områdena hufvud- 

 sakligen saminansättes af samma arter och former, men då dessa till det öfvervägande 

 antalet äro arktiska eller enligt för närvarande rådande uppfattning vidt spridda i olika 

 delar af verldshafvet, så kan häraf någon fullgiltig slutsats icke dragas. 



Att emellertid S:t Lavvrencebay och S:t Lawrence-ön tillhöra samma alggeografiska 

 område torde kunna anses framgå deraf, att karaktersalgerna för begges mest utmärkande 

 formation, Laminariacé-formationen, äro desamma, nämligen utom den arktiska Agarum 

 Tur?ieri, de båda arterna Alaria crispa och Laminaria bullata. 



Med området S:t Lawrencebay — S:t Lawrence-ö har Port Clarence de icke arktiska 

 arterna Amphiroa cretacea och Rhodomela larix gemensamma. Dessa skulle alltså utom 

 de gemensamma arktiska eller vidsträckt utbredda arterna tala för dessa områdens sam- 

 hörighet. Ett skäl härför är också att finna deri, att Fucus evanescens i Port Clarence 

 uppträder under samma ganska skarpt utpräglade form, f. limitata, som i S:t Lawrencebay. 

 Såsom skäl mot deras samhörighet åter skulle kunna anföras, att från Port Clarence, men 



