KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:0 8. 11 



Laminaria bullata måste betraktas såsom bildande vegetationens hufvudmassa, står i ett 

 mindre nära slägtskapsförhållande till slägtets ishafsarter än till de i södra Beringhafvet 

 uppträdande arterna af detta slägte. Detta synes göra den uppfattningen berättigad, att 

 hafvet vid S:t Lawrence-ön trots vegetationens rikedom på arktiska arter och den stora 

 betydelse, flere af dessa ega för vegetationskarakteren, dock icke bör räknas till det ark- 

 tiska hafsalgomradet. 



Detsamma låter sig sägas om S:t Lawrencebay. Flertalet af vegetationens bestånds- 

 delar äro kända frän Ishafvet, men dess hufvudmassa utgjordes af Alaria crispa och 

 Laminaria bullata. Ymnig var också Lithothamnion loculosum och Fucus evanescens un- 

 der en från ishafsfor merna skild form. 



Som redan i det föregående angifvits, utgjordes i Port Clarence vegetationens huvud- 

 beståndsdelar af Rhodomela larix och Ralfsia deusta, sålunda af en nordpacifik och en 

 arktisk art. Af de öfriga härifrån kända arterna äro alla utom 5 : Amphiroa cretacea, 

 Lithothamnion durum, Lithophyllum tenue, Cruoria pacifica och Chondrus spec. anträffade 

 i Ishafvet. Fucus evanescens uppträdde dock äfven här under en annan form än i Is- 

 hafvet. Det framgår sålunda häraf, att flertalet af vegetationens beståndsdelar voro ark- 

 tiska och att en af dessa tillhörde dess karaktersalger. Då det emellertid väl kan antagas 

 vara mera sannolikt, att en arktisk art utbildar sig till stor ymnighet och yppighet söder 

 om sitt utvecklingsområde, än att en icke arktisk art blir dominerande inom ett arktiskt 

 område torde större betydelse böra fästas vid den ymniga förekomsten och den yppiga 

 utvecklingen af Rhodomela larix än af Ralfsia deusta och följaktligen äfven Port Clarence 

 betraktas såsom belägen söder om det arktiska hafsalgomradet. 



I mitt arbete öfver Ishafvets algflora har jag redogjort för en på ett par ställen vid 

 Norges norra kust anträffad algformation, hvilken till väsentlig del bildades af arktiska 

 arter och af hvars icke arktiska arter en del antagit ett utseende, som påminde om när- 

 slägtade arktiska \ Jag har sökt förklara denna »arktiska algformationsf uppträdande inom 

 det nordatlantiska hafsalgomradet genom det antagandet, att, då till denna del af Atlanten 

 efter glacialtidens slut sydligare former invandrade och trädde i stället för de rent ark- 

 tiska, trakter gåfvos, der de yttre förhållandena mer än annorstädes bibehöllo sin arktiska 

 karakter, och der i följd häraf arktiska alger kunde hålla sig qvar eller dit de kunde 

 taga sin tillflykt, segerrikt bestående i striden mot de nya invandrarne. De fysiska och 

 särskildt hydrografiska förhallanden, h vilka i det föregående anförts såsom betecknande 

 för Konyambay, kunde möjligen antagas vara af den art, att cle företrädesvis lämpa sig 

 för en arktisk algvegetation, och att detta är grunden dertill, att fioran i denna del af 

 norra Beringhafvet är nästan fullständigt arktisk och i vida högre grad ai'ktisk än i den 

 norr härom belägna S:t Lawrencebay. 



Endast tre, Lithothamnion loculosum, Cruoria pacifica och Chondrus spec, af de 20 

 härifrån kända arterna saknas i Ishafvet, vegetationens hufvudbeståndsdelar äro alla med 

 undantag af Lithothamnion loculosum och Cruoria pacifica mer eller mindre karakteristiska 

 ishafsarter, Alaria-sVägtet uppträder under en af de arter, som karakterisera den till- 

 gränsande delen af Ishafvet och Fucus evanescens är till och med företrädd ensamt af en 



1 Kjellm. Algse aret. Sea, sid. 16. 



