KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 23. N:0 8. 5 



temligen betydande elf utflyter, hvarigenom vattnet utspädes allt för mycket för att en 

 rikare algflora, åtminstone af pelagiska former, här skulle kunna komma till utveckling. 

 Vegetationen var fattig och enformig och erhöll särskildt derigenom en torftig' karakter 

 att Laminariaceer saknades. Dess hufvudmassa utgjordes af Rhodomela larix och Ralfsia 

 deusta. Mera vanliga voro dessutom Lithothamnion durum, Fucus evanescens f. limit at a 

 och Phloeospora tortilis. Litoralregionen saknade i allmänhet vegetation. Endast på ett 

 par ställen af ringa omfång, der bottnen bildades af större skifferhällar, uppträdde Uro- 

 spora penicilliformis fläckvis i rätt stor ymnighet. 



Af de fyra, i nordligaste delen af Beringhafvet belägna ställen, som under Vega- 

 expeditionen besöktes, hade S:t Lawrence-ön den tätaste, den till sin sammansättning mest 

 vexlande och yppigaste algväxtligheten. Dess hufvudmassa var visserligen utbredd öfver den 

 sublitorala regionen, men äfven litoralbältet var åtminstone mestadels klädt af en nästan 

 sammanhängande algmatta. Såsom hufvudbeståndsdelar i denna ingingo Fucus evanescens 

 f. contracta, Halosaccion firmum, Ulva rigida och Pylaiella litoralis. Vegetationen på den 

 sublitorala regionen fick sin prägel af tre Laminariaceer, nämligen i första hand Alaria 

 crispa, vidare Laminaria ballata och Agarum Turneri. Denna Laminariacé-formation 

 inneslöt ett temligen betydligt antal yppigt utbildade andra arter, af hvilka de mest fram- 

 stående syntes vara Odonthnlia dentata, Rhodomela larix, Sarcophyllis arctica, Chondrus 

 platynus, Ahnfeltia plicata, Ptilota pectinata och Chcetopteris plumosa. En undersökning 

 af den elitorala regionen medhanns icke. 



Vid Beringön finnas alla förutsättningar för utbildningen af en rik algflora af pela- 

 gisk typ. Det torde väl också kunna sägas, att det är få delar af verldshafvet, hvilkas 

 flora i individrikedom och mängden af storartade former öfvergår eller kan mäta sig med 

 den vid Beringön. Den rikhaltiga litoralvegetationen var ytterligt tät, den sublitorala 

 regionen intogs af en nästan ogenomtränglig algskog. Såsom hufvudbeståndsdelar i litoral- 

 vegetationen ingingo: Corallina arbuscula, Arthrocardia fr ondescens, Amphiroa cretacea, 

 Lithothamnion loculosum, Halosaccion Tilesii, lridaea laminarioides, Fucus evanescens ff. 

 rudis, macrocephala cornuta, irregularis, Laminaria longipes, Scytosiphon lomentarius, 

 Pylaiella litoralis, Enteromorpha clathrata, Enteromorpha fascia, Enteromorpha linza, Ulva 

 rigida, Monostroma splendens, Spongomorpha. arcta och Chcetomorpha cannabina. Mindre 

 framstående än dessa, men dock genom högre grad af ymnighet bidragande till be- 

 stämmandet af den allmänna vegetationskarakteren voro Rhodomela larix, Gloiopeltis dura, 

 Gigartina pacijica, Diploderma variegatum, Soranthera ulvoidea, Analipus fusiformis och 

 Enteromorpha compressa. Det förtjenar särskildt nämnas, att, om Fucus evanescens under 

 de angifna formerna också måste betraktas såsom en af den litorala vegetationens hufvud- 

 beståndsdelar, den dock ingalunda intog den förherrskande ställning, som arter af detta 

 slägte vid Norra Atlantens kuster. Andra af de anförda arterna och kanske framför andrå 

 Laminaria longipes bidrogo i lika hög grad som denna växt att gifva vegetation på litoral- 

 bältet dess prägel. De sublitorala algskogarne sammansattes till öfvervägande del af Alaria 

 jistulosa, Alaria prcelonga, Alaria lanceolata, Thalassiophyllum clathrus och Laminaria 

 Bongardiana med en undervegetation till väsentligaste del bildad af Odonthalia aleu- 

 tica, Nitophyllum ruthenicum, Rhodophyllis dichotoma, Callymenia ornata, Schizymenia 

 Mertensiana och Ptilota asptlenioid.es, alla utmärkta genom en hög grad af yppighet. 



