Flagellata 



39 



kelte Amøber afrunder sig og omgiver sig med en Cellevæg. Hos de lavere 

 Former, som Sappinia, bliver alle Amøberne til Sporer, som danner en lille 

 Hob af ubestemt Form; hos Dictyostelium mucoroides uddanner nogle af Amø- 

 berne sig til en Stilk, idet de ordner sig i en Række i Midten af Plasmodiet, 

 faar en stor midtstillet Vakuole og udskiller en Cellevæg. Denne Stilk vokser 

 i Spidsen ved, at nye Amøber føjes til, medens andre Amøber kryber op ad den 

 og bliver til Sporer, som danner en kugleformet Hob paa Enden af Stilken. 

 Hos Polysphondylium er Stilkene grenede. Sværmestadium findes ikke. Disse 

 Slimsvampe vokser paa Gødning. Optagelse af fast Næring synes ikke at finde Sted. 



Hertil maa vistnok Fam. 

 Myxobacteriaceæ sluttes; de 

 ligner ved deres Stavform 

 meget Bakterierne og har hid- 

 til mest været regnet til dem. 

 Stavene udfører krybende Be- 

 vægelser paa Overfladen af 

 Substratet, især Gødning, og 

 kan vise nogen Form forandring. 

 De samler sig i Sværme, paa 

 lignende Maade som Amø- 

 berne hos Acrasieerne. Hos 

 Myxococcus dannes kuglerun- 

 de Sporer derved, at Stavene 

 forkorter sig og antager Kugle- 

 form; de først dannede Sporer 

 virker tiltrækkende paa de an- 

 dre Stave, som da ogsaa danner Sporer, som saaledes kommer til at danne en 

 tæt Hob. Ved Spiringen vokser Sporen direkte ud til en Stav, idet den forlænger 

 sig. Hos andre Slægter dannes ikke Sporer, men Cyster indeholdende talrige 

 Stave, forenede til grenede Kolonier dannede af en Slim, hvori Stavene er ind- 

 lejrede (Fig. 45). 



Fig. 45. A, Chondromyces crocatus, grenet 

 Koloni med Cyster, a. B, Myxococcus coral- 

 loides, vegetative Celler. C, Sporer af samme. 

 (A c. 75, BogCc. 1400). (Thaxter). 



FJERDE KLASSE. 



Flagellata, Flagellater. 



Encellede Organismer, som i en væsentlig Del af deres Liv er 

 fritsvømmende ved Hjælp af 1, 2 eller flere Svingtraade (Cilier), 

 som i Regelen er fæstede i Forenden. Cellevæg findes ikke. Plas- 

 maets Hudlag er hos mange lavere Former svagt udviklet og blødt; 

 hos saadanne er der ofte Tilbøjelighed til amøboide Formforandrin- 

 ger. Hos andre findes et stærkt udviklet elastisk Hudlag, som ved 

 vekslende Sammentrækninger bevirker en anden Art Formforan- 

 dringer (Metaboli), f. Eks. hos Euglena (Fig. 47). Cellen indeholder 

 en Kærne, ofte 1 til flere kontraktile (pulserende) Vakuoler, som 



