104 



Phæophyceæ 



delt over hele Løvet eller Størstedelen deraf eller indskrænket til 

 et eller flere bestemte Steder af Løvet. Hos Laminariaceerne 

 findes en saadan Vækstzone paa Grænsen mellem Stilken og 



Bladet (Fig. 141), hos andre ligger 

 den nær ved Toppen, paa Græn- 

 sen mellem et endestillet Haar og 

 det egentlige Løv („trichothallisk" 

 Vækstpunkt, f. Eks. hos Desma- 

 restia (Fig. 136) og Cutleriacecé). 

 Endelig findes hos nogle et sub- 

 terminalt Vækstpunkt, idet det 

 endestillede Haar kun bestaar af 

 en eller faa Celler og ikke vokser 

 ved sin Grund (Chordaria, Stilo- 

 phora). Meget almindeligt fore- 

 kommer farveløse, flercellede Haar 

 med basalt Vækstpunkt (Fig. 135); 

 de tjener sandsynligvis til Opta- 

 gelse af Næring fra Havvandet. 

 Hos de større Former er der en 

 mer eller mindre vidt dreven ana- 

 tomisk Differentiering. Størst er 

 den hos Laminariaceerne, hvor 

 det yderste Lag Celler tjener 

 som Assimilationsvæv, men tillige 

 i yngre Tilstand som Tilvækstlag 

 for den indenfor liggende Bark. 

 Denne tjener, foruden til Assimi- 

 lation, tillige som Magasinerings- 

 væv, medens det indre Væv, Mar- 

 ven, der er sammensat af paa 

 langs løbende primære Celleræk- 

 ker og derimellem uregelmæssigt 

 forløbende, sekundært dannede, 

 langcellede Celletraade, Hyfer, 

 fungerer som Ledningsvæv. Tværvæggene i Marvens Celler er 

 gennemborede paa lignende Maade som Sirørene hos de højere 

 Planter. Nogle Hyfer kan dog ogsaa uddannes som Styrkevæv, 

 idet de faar tykke, faste Vægge og smalt Cellerum. I den ydre 

 Del af Barken forekommer ofte intercellulære Slimkanaler. 



Fig. 134. A, Ectocarpus siliculosus, 

 Stykke af Traad med flerrummet Spor- 

 angium i Færd med at tømmes (330). 

 B, Ectocarpus lacustris, enrummet 

 Sporangium (700). 



(Thuret og Klebahn). 



