Pteridophyta 315 



kims Udvikling allerede, medens Megasporen sidder paa Moder- 

 planten, et Forhold, hvorved disse Planter ligner Frøplan- 

 terne. 



Det regelmæssige Skifte mellem en haploid og en diploid 

 Generation forstyrres hos nogle, særlig »dyrkede Former ved, at 

 der indtræder Apogami og Apospori, idet henholdsvis Kønspro- 

 cessen og Sporedannelsen kan udeblive. 



Pteridofyternes Slægtskabsforhold er i mange Henseender usikre. Det ligger 

 nær at aflede dem fra Bryofyterne; men Forskellighederne er saa store, at man 

 vanskelig kan tænke sig dem afledede fra Former, som er nær beslægtede med 

 de nulevende Bryofyter. Dertil kommer, at Pteridofyterne bestaar af flere ind- 

 byrdes skarpt adskilte Rækker, som maaske ikke har haft fælles Udgangspunkt. 

 Direkte Tilknytning til Bryofyterne kan ialfald kun antages for de biciliate 

 Lycopodineer, medens det er meget usikkert, hvor Udgangspunktet for de poly- 

 ciliate Pteridofyter skal søges. De to ovenfor omtalte Bladtypers Forekomst 

 falder vel ikke helt sammen med Inddelingen efterSpermatozoidernes Cilieantal ; men 

 hos Lycopodineerne forekommer kun den lille, enkle Bladtype med den enkle 

 Nerve, der slutter sig til Stængelens Stele, uden at der dannes Aabninger i 

 denne, medens Filicineerne er karakteriserede ved den store, typisk grenede 

 Bladtype med grenede Nerver. De nulevende Equisetineer har vel udelte Blade, 

 men de uddøde Former havde for en Del grenede Blade, og denne Gruppe synes 

 saaledes ogsaa, hvad Bladene angaar, at slutte sig nærmere til Filicineerne end 

 til Ly.copodineerne. Isoétes ligner Filicineerne ved de polyciliate Spermatozoider 

 og de forholdsvis store Blade, men minder om Lycopodineerne ved den enkle 

 Bladnerve og Tilstedeværelsen af en Ligula. 



I Forbindelse med Spørgsmaalet om Pteridofyternes Afstamning staar Pro- 

 blemet om Bladenes Opstaaen. Man bevæger sig her paa hypothetisk Grund, 

 men man formoder, at de indenfor Pteridofyternes Klasse er opstaaede paa to 

 Maader, hos Lycopodineerne som Udvækster fra Periferien af et oprindelig 

 udifferentieret Skud, hos Filicineerne ved særlig Uddannelse af hele grenede 

 Skudafsnit. Ogsaa angaaende Sporangiernes Oprindelse har man kun Hypothe- 

 ser at holde sig til. Man har tænkt sig dem opstaaede ved Uddifferentiering af en 

 oprindelig ensartet Masse af sporogent Væv (som i Sporogoniet hos Anthoceros), 

 i hvilken der opstaar sterile Partier, (som i den fertile Bladdel hos Ophioglos- 

 sum). Ifølge den af Campbell og Bower udviklede „Strobilus"-Theori skulde 

 Sporofylstanden hos Lycopodium have udviklet sig af et saadant Stadium, idet 

 Sporangierne blev mere overfladiske og fremragende og de mellemliggende ste- 

 rile Partier voksede ud til Sporofyller. 



1. Underklasse. Lycopodiinæ. 



Spermatozoider med 2 Cilier. Bladene talrige, spredte eller 

 modsatte, forholdsvis smaa, af enkel Form, med en enkelt Nerve, 

 med eller uden „Ligula" ved Grunden paa Oversiden. Stængelen 



