31 



nästan svartbrunt, utåt gul- eller gråbrunt med mycket blekt, skarpt begränsadt 

 bräm. På skottets midt bildas en i vidd tilltagande, slutligen mycket utbredd dynlik, 

 småknottrig upphöjning af mörkbrun, i kanten svartbrun färg. Äldre skott blifva 

 oregelbundet flikiga, flere sammanflyta eller skjuta sig öfver hvarandra, bildande 

 fasta, läderartade, från underlaget lätt lossnande krustor af 3 — 10 cm genomskär- 

 ning, men af ringa mäktighet. Sporangiebärare nedtill svagt, upptill temligen 

 starkt färgade, * 3 längre än sporangierna, bestående af 1 — 2 gånger så långa som 

 tjocka celler. 



Helst skyddad kust, fäst på klippor, sten, snäckskal och pålvirke, litoral, i 

 fritt haf eller ofta i klipphålor, enstaka — något sällskaplig, I— IV, 8. 

 Skandinaviens v. — n. kust, Sk. — Finm. (Mageroe.), spr. , ymn. — sp. — Medelh.; 



N". Atl., vid Nordamerika från Nahant norrut; s. Östersjön. 



2. Ralfsia (?) deusta (Ag.) J. Ag. Spec. Alg. 1, s. 63. Zonaria deusta Ag. Syn. 

 Alg. s. 40. Tig. Fl. dan. t. 420. 



Skott bestående af bågböjda, uppåt och nedåt från ett midtplan utgående 

 cellrader, koncentriskt gördladt och radiärt strimmigt. Bot tradig. 



Skott i början skifformigt, nästan cirkelrundt, läderartadt, enfärgadt blekt 

 kastanjebrunt med hel eller svagt bugtig kant, koncentriskt gördladt och radiärt 

 strimmigt, men icke knottrigt, omkring 3 cm i genomskärning, löst vidfästadt 

 genom korta, trådlika, från undre sidan utgående, af en cellrad bestående rötter. 

 Fullt utvuxen når växten en genomskärning af 5 — 15 cm och en tjocklek af 2—3 

 cm, då bestående af talrika, skifformiga, nästan njurlika, koncentriskt åsiga och 

 radiärt strimmiga, öfver hvarandra lagrade, i kanten fria, olika stora (genom för- 

 grening uppkomna?) lober. Hittills icke funnen med fortplantningsorgan. Ar 

 möjligen typ för ett eget slägte. 



Öppen kust, berg-, skal- oeh stenbotten, vidvuxen sten, musselskal ochgrofva 

 Laminariacé-stammar, sublitoral, sällskaplig, I — IV. 

 N. Nordl. — Island; Ish.; n. Stilla oc. 



2. STRAGULARIA Strömf. Isl. algv. s. 49. 



Cellraderna i skottets förtjockning slager räta, vertikalt utgående från en basal 

 cellskifva. Sporangieställningar bildande icke begränsade, slutligen sammanflytande 

 och nästan hela skottets yta intagande fläckformiga sori. 



Gametangier okända. Sporangier äggfortniga, tjockt päronformiga, klubb- 

 lika eller nästan ellipsoidiska. Sporangiebärare längre än sporangierna, nästan 

 cylindriska eller smalt cylindriskt klubblika, i spetsen afrundade, bestående af 

 kort cylindriska celler. Rot saknas eller utgöres af korta, från skottets undre 

 ytceller utväxande, enkla celltrådar. Skott läderartadt, skorplikt, i början cirkel- 

 rundt, sedan med mer eller mindre oregelbunden omkrets, bestående af parenky- 

 matiskt förbundna, räta eller nästan räta cellrader, utgående vertikalt från en på 

 underlaget utbredd, enskiktig cellskifva, hvars celler bilda radiärt utstrålande rader. 



1. Stragularia pusilla Strömf. Alg a nov. s. 6, t. 3, f. 4. 



Liten, knappt urskiljbar med obeväpnadt öga. Skott tunnt. Dess förtjock- 

 ningslager bestående af 10 — 15 fl långa och lika tjocka celler. Sporangier tjockt 

 klubblika, 70—90 f.t långa och till 30 /lo tjocka. Sporangiebärare temligen tjockt 

 klubblika, 1C0— 125 fjb långa och 15 /.t tjocka upptill. 



Epifyt på Laminaria saccharina. 

 N. Haugesund (Strömf. anf. st.). 



