32 



5. FAM. SPERMATOCHNACE/E Kjellra. mscr. 



Sporangier utvecklade från nedre delen af greniga, små grupper, sori, 

 bildande celltrådar (sporangiebärare), hvarje grupp ursprungligen utväxande 

 från en bestämd skottcell. Skott bildande rika skottsystem, cylindriska, bestå- 

 ende af en axil, genom spetscellens verksamhet i cellantal tilltagande, slutligen 

 långcellig cellrad och en flerskiktig, inåt storcellig, utåt småcellig parenkyma- 

 tisk väfnadsmantel, ledande sitt ursprung från de innersta cellerna af korta, 

 klubblika, enkla celltrådar, som utväxa kransvis från den axila cellradens celler 

 omedelbart under skottets spetscell, snart genom en slemfyld hålighet skild 

 från den axila cellraden, men bunden vid denna genom de fortvarande två 

 innersta cellerna i de under spetsen bildade celltrådarne, af hvilka celler den 

 innersta tilltar i längd, i den mån håligheten vidgas. Från parenkymmantelns 

 inre celler utvecklas i äldre skott hyflika, nedåt genom den slemfylda hålig- 

 heten växande cellrader. 



1. SPERMATOCHNUS (Kutz.) Reinke, Algenfl. s. 66; Kiltz. Phyc.gen. s. 33å; 

 förändr. 



KaraJcter samma som familjens. 



Gametangier okända. Sporangier ellipsoidiskt päronformiga. Sporangiebä- 

 rare mer eller mindre rikgreniga med klubblika, nedtill af nästan cylindriska, 

 upptill af rundade celler bestående grenar. Sori halfklotformiga, bestående af 

 hår och fåtaliga sporangieställningar. Rot en häftdyna. Skottsystem gaffel- och 

 strödt grenigt. Skott cylindriska, bildade af temligen skarpt skild assimilations- 

 och ledningsväfnad, den förra enskiktig, bestående af temligen små, kromatofor- 

 förande celler, den senare bestående dels af en flerskiktig parenkymväfnad, bil- 

 dad af inåt i vidd och längd tilltagande nästan ofärgade celler och dels af en 

 med denna väfnad genom kransvis stälda, förlängda celler förbunden axil cellrad. 

 Skottets längdtillväxt utgår från toppcellen. De genom dennas tvärdelning upp- 

 komna cellerna, som icke undergå någon delning, men tilltaga betydligt i längd, 

 bilda en långt ned i skottet urskiljbar, fin, långcellig cellrad. Mycket tidigt, 

 d. v. s. omedelbart efter deras uppkomst, utväxer från hvar och en af cellradens 

 celler en krans uppåt böjda, i sin tillväxt begränsade, slutligen klubblika celltrå- 

 dar, hvilkas två innersta celler gifva upphof till hår, till skottets parenkymatiska 

 väfnadsmantel och till en sorus; fig. 6, a, b, c. Håren växa uppåt från den näst 

 innersta cellen; 6, b, hr. Den innersta cellen utsänder nedåt ett utskott, hvilket 

 afskiljes genom en tvärvägg och utbildas till en genom sin spetscells delning i 

 cellantal tilltagande cellrad, hvilken växer utefter den axila cellraden till näst 

 följande krans af celltrådar; fig. 6, b, pm. De från hvarje celltrådkrans nedväx- 

 ande cellraderna jemte deras förgreningar sammansluta sig till en enskiktig, pa- 

 renkymatisk väfnadsmantel, omgifvande den cell i den axila cellraden, från hvars 

 celltrådkrans den ledde sitt ursprung, och förena sig med väfnadsmanteln, som 

 tillhör näst äldre cell i den axila cellraden. Denna ursprungliga väfnadsmantel 

 blir flerskiktig företrädesvis genom dess cellers delning genom tangentiala väg- 

 gar, men till en del också genom en nybildning från den näst innersta cellen i de 

 kranssittande celltrådarne, likartad den, som utgick från den innersta cellen; f. 6, 

 b. Parenkymmanteln tilltar i vidd och löser sig snart från den axila cellraden 

 utom vid utgångspunkterna för celltrådarne. Dessas innersta cell förlänger sig 

 nämligen i den mån det slemfylda mellanrummet mellan parenkymmanteln och 

 den axila cellraden vidgas; fig. 6, c. Från den näst innersta cellen, hvilken lik- 

 som den innersta fortlefver — den yttre delen af celltrådarna, affaller oftast snart — 



