24 



Hufvudformen. (f. cucullata Le Jol. Exam. s. 580, Foslie, Lam. s. 88 r 

 t. 9, f. 2 — 5.) Skottets stamlika del kort (0,5—35 cm lång), den bladlika vid basen 

 mer eller mindre bukig, hel eller flikad. Birötter längre och finare än hos föregående 

 former. Skottets stamlika del smal, spenslig, den bladlika hos unga exemplar 

 nästan plan, äggrund eller äggrundt aflång, hos äldre slutligen starkt bukig, van- 

 ligen hel, sällan delad i ett jemförelsevis stort antal breda, utspärrade flikar, nä- 

 stan hinnartad med talrika, temligen stora slemkörtlar, vanligen 50—100 cm lång 

 med bredden större eller mindre än längden; — f. 2. longipes, Foslie, anf. st. s. 82r 

 85, t. 7, 8 och t. 9 f. 1. Skottets stamlika del lång (till 0,5—1 m), grof, slak, 

 stundom nästan nedliggande, vid basen alltid smalare än vid midten, den bladlika 

 mer eller mindre bukig, slutligen nästan njurlik, hel eller delad i vanligen få, 

 10—30 cm breda flikar med talrika, till storleken vexlande slemkörtlar; f. 3. ovata 

 Le Jol. anf. st. Foslie, anf. st. s. 90, t. 10 f. 17 — 18. Exs. Aresch. Alg. scand. 

 n:o 167. Skild från hufvudformen genom plan bladlik skottdel. Denna än ägg- 

 rund, än äggrundt lancettlik, än nästan njurlik. 



Öppen och skyddad kust (på förra företrädesvis f. cuneata, § valida och 

 y debilipes, på senare f. ensifolia och 3 intermedia), berg- och stenbotten, van- 

 ligen sublitoral, vissa former (f. ensifolia, 3 intermedia, hufvudformen och f. 

 ovata) dock äfven inom litoralregionen eller (y debilipes) uteslutande inom denna > 

 sällskaplig, I — IV; skottets bladlika del folies under vintermånaderna; 12( — ?). 

 Skandinaviens v. — n. kust, Sk. — Finm., allm., ymn. Af de angifna formerna synas 

 hufvudformen af a, f. eomplanata, f. grandifolia och § valida vara in- 

 skränkta till eller nå sin högsta utveckling vid n. och nv. kusten, f. cune- 

 ata vara öfvervägande sydlig, f. ensifolia allmänt utbredd och de öfriga 

 förekomma såväl i områdets nordliga som sydliga delar. — N. Atl., s- 

 Östersjön; Ish. norr om Atl. 



4. Laminaria stenophylla Harv. i J. Ag. Lam. Symb. s. 18. Ij aminaria digi- 



tata var. stenophylla Harv. Phyc. brit. t. 338. 



Rötter oregelbundet utgående. Skott mörkt olivbrunt (med oafbruten till- 

 växt?). Skottets stamlika del utan slemkörtlar, slak, slät, upptill platt, småningom 

 öfvergående i den nedtill vigglika bladlika skottdelen. 



Botsystem nedtryckt. Eötter korta, grofva, sammantryckta, sparsamt gre- 

 niga. Skottets stamlika del ofta till 2,5 — 3 m lång, mörkbrun eller svart, glän- 

 sande, liggande sträckt efter bottnen, nedtill trind, upptill platt, utan gräns öfver- 

 gående i den bladlika skottdelen. Denna långsträckt smal, knappt 30 cm bred, 

 glatt, glänsande, djupt och. regelbundet klufven i smala, remlika flikar. Sori på 

 flikarnes öfre del, fläckformiga. Fällbarklik väfnad saknas. Slemkörtlar i skot- 

 tets bladlika del små, talrika, liggande temligen långt från ytan. 



Öppen kust, bergbotten, öfre sublitoralregionen, sällskaplig, I — IV; fert.? 

 N. Trondhjem enligt J. Ag. Grönl. Lam. och Fuc. s. 18. — ]ST. Storbrittanien ; 



Island; n. Stilla oc. 



5. Laminaria saeeharina (L.) Lamour. Ess. s. 22. Fucus saccharinus L.. 



Spec. pl, s. 1161. 



Skottets bladlika del hel, mer eller mindre veckigt vågig. 



a bullata Ag. Syn. Alg. s. 18. Skottets stamlika del från kortare till omkring 5 

 gånger längre än den bladlika delens bredd. Skottets bladlika del med mer eller mindre 

 bredt hinnartadt, veckigt kantfält och slutligen läderartadt, buckligt, nätåsigt midtfalt. 



