20 



n:o 19. Omkring 1 m lång. Skottets stamlika del slutligen 10—20 cm lång, grof, 

 dess bladlika del 5—10 cm bred, blekt olivbrun, tjockt hinnartad, slät eller mer 

 eller mindre rikt vågig. Sporofyller 10—15 cm långa, vid spetsen, der bredden of- 

 tast är störst, 1—2 cm breda, nedtill läderartade, upptill hinnartade, kort skaftade» 

 utgående från bottnen af en grund fåra, något glest sittande med den aflångt 

 jembreda sorus utbredd vid och nedom midten. 



/? pinnata Gunn. i Foslie, Krit. Fortegn. s. Hå. Fucus pinnatus Gunn. 

 Fl. norv. 1. s. 96. Fig. De la Pyl. Prod. Terre neuve t. 9, f. D. Skottets blad- 

 lika del nästan lancettlik med elliptisk, icke eller kort nedlöpande bas. Blir större, 

 gröfre och i synnerhet bredare än hufvudformen. Når en längd af omkring 2 m 

 och en bredd af 12 cm, skottets stamlika del nedtill en tjocklek af 1 cm. 



Öppen kust, bergbotten, sublitorala regionens öfre del, sällskaplig, I— IV; 

 skottets bladlika del fälles mot hösten, utvecklingen af den nya sker tidigt på vå- 

 ren; 5 — 7. 

 N. Mandal— Finm., allm.— spr., ymn.— sp. Hufvudformen är öfvervägande sydlig, 



/? pinnata öfvervägande nordlig. — No. Atl. från Frankrike norrut. 



2. Alaria Pylaii (Borg) J. Ag. Grönl. Lam. och Fuc. s. 2å. Agarum Pylaii Bory, 

 Diet. Class. 9, s. 19å. 



Den icke sporofyllbildande stamlika skottdelen 3 — 6 cm lång, nedtill trind, 

 upptill liksom den sporofyllbildande sammantryckt, i genomskärning bredt elliptisk. 

 Skottets bladlika del äggrundt lancettlik, tunnt pergamentartad. Medelnerf två- 

 eggad, låg, ej afsatt åt sidorna. Sporofyller bredt kilformiga. 



Når knappast 1 m i längd. Den stamlika skottdelen slutligen grof, 10 — 20 

 cm lång, efter inträdd sporofyllbildning med två längsrader tätt sittande, korta, 

 tandlika utskott — rester efter affallna sporofyller. Skottets bladlika del hos äldre 

 exemplar 20 — 25 cm bred, olivbrun, djupt veckigt vågig, af fast konsistens. Dess 

 bas stundom nästan hjertlik. Sporofyller tydligt skaftade med de oftast något 

 förtjockade basaldelarne sinsemellan förenade, i spetsen afrundade, tvärhuggna 

 eller urringade, tjockt hinnartade, talrika, tätt sittande, utvecklande den vanligen 

 bredt aflånga sorus vid och nedom midten. 



Öppen och skyddad kust, bergbotten, vid eller något nedanför ebbgränsen, 

 stundom i klipphålor inom litoralregionen, men då förkrympt, något sällskaplig, 

 I— IV, 7—8. 

 N. Nordl. — Einm. (Maasoe), spr., sp. — teml. ymn. — Nv. Atl.; Isb. 



-V^^* /$ 3 - Alaria membranaeea J. Ag. Grönl. Lam. och Fuc. s. 26. 

 to^mUfr. élru*~>- Den icke sporofyllbildande stamlika skottdelen 15 cm och derutöfver lång, 



trtinU-tt ***4. nedtill trind, upptill liksom den sporofyllbildande sammantryckt, i tvärgenomskär- 



J>* T>*y< ning bredt elliptisk. Skottets bladlika del jembredt aflång med äggrund eller slut- 



ligen hjertlik bas, nästan papperstunn. Medelnerf två-eggad, låg, ej afsatt åt si- 

 dorna. Sporofyller utdraget vigglika. 



1 — 2 m lång. Den stamlika skottdelen slutligen fingertjock, öfver 30 cm lång, 

 efter inträdd sporofyllbildning med två längsrader temligen glesa, tandlika utskott. 

 Skottets bladlika del till 20 — 30 cm bred, blekt olivbrun, af fast konsistens, djupt 

 och temligen rikt veckigt vågig. Sporofyller tydligt skaftade med de mer eller 

 mindre starkt förtjockade basaldelarne sinsemellan förenade, i spetsen afrundade, 

 slutligen läderartade, utvecklande den aflångt lancettlika sorus nedom (alltid?) 

 midten. 



