13 



Bandlika skott i kanten bugtiga, ofta äfven uppflikade, tätt småknottriga och 

 genomskinligt punkterade genom de talrika slutna hårgroparne, vanligen af lika 

 bredd i hela skottsystemet, stundom något bredare i skottsystemets midt. Stun- 

 dom äro hos fertila exemplar de sterila slutskotten bredare än de närmast äl- 

 dre. Bläsor saknas vanligen. Oftast öfvergå i samma skottsystem alla slutskott 

 till receptakler, stundom blifva vid inträdande receptakelbildning en del slut- 

 skott vegetativa, ofta så att af tvenne systerskott det ena förblir vegetativt 

 det andra fertilt. Dylika skottsystem äro mer eller mindre tydligt fjädergre- 

 niga. Beceptakler nedåt tydligt begränsade, till form och storlek vexlande, sam- 

 mantryckta, trinda eller uppblåsta, än enkla, till omkretsen äggrundt lancettlika, 

 eller jembredt lancettlika med äggrund bas, än en gång gaffelgreniga med mest 

 äggrundt lancettlika grenar. Deras spets stundom steril eller med mycket få 

 skafidier; — f. 2. diluta Kjellm. inser. Mindre och spädare än hufvudformen. 

 Bandlika skott olivbruna, efter torkning genomskinliga, ej öfver 1 cm breda, tyd- 

 ligt aftagande i bredd mot skottsystemets omkrets, med talrika öppna hårgropar. 

 Beceptakler oftast enkla och mera tydligt skaftade än hos hufvudformen; f. 3. 

 humilis Kjellm. mscr. 10—15 cm hög. Slutligen talrika generationer stamlika 

 skott. Dessa utom det trinda hufvudskottet tvåeggade, grofva och fasta. Band- 

 lika skott fasta, 2 — 3 mm breda, med grof, i de öfre skotten otydlig nerf, kastanje- 

 bruna, efter torkning ogenomskinliga. Beceptakler af vexlande form, mest till om- 

 kretsen jembredt lancettlika, jembredt aflånga eller aflånga, enkla, eller 2 och 2 

 vid basen sammanhängande eller mer eller mindre djupt 2-klufna, sammantryckta 

 — nästan platta, 1—2 cm långa, 4 — 5 mm breda. Skafidier talrika, tätt sittande, 

 större och mera utstående än hos hufvudformen. Parallelform till f. redueta af 

 « finmatkicus, från hvilken den skiljer sig genom större groflek och fasthet, gröfre 

 nerf, trängre grenveck, ogenomskinlighet efter torkning, tätare och mindre skafi- 

 dier. Svår att skilja från Fucus distichus; f. 4. graeilis Kjellm. mscr. 5 — 6 cm 

 hög, något tufvig. Talrika generationer stamlika, trindt tvåeggade, nästan tråd- 

 fina (knappt 1 mm tjocka) skott. Bandlika skott ofta jembredt vigglika, 1—2 

 mm breda, tilltagande något i bredd mot skottsystemets omkrets, kastanjebruna, 

 efter torkning ogenomskinliga med talrika, strödda, mer eller mindre utstående 

 öppna och slutna hårgropar och åt sidorna svagt begränsad, föga framstående, i 

 slutskotten omärklig eller nästan omärklig nerf. Beceptakler svagt eller tydligt 

 begränsade nedåt, sammantryckta — platta, elliptiska eller aflånga, 5—10 mm 

 långa, 3—4 mm breda. Skafidier små, tättsittande ofta starkt utstående. Paral- 

 lelform till f. nana af cc finmarkicus, genom mellanformer nära förbunden med 

 föregående. 



Öppen och skyddad kust, i fritt haf (hufvudformerna och f. diluta) och 

 klipphålor (de öfriga formerna, åtminstone företrädesvis), berg- och stenbotten, lito- 

 ralregionens mellersta och öfre del, sällskaplig, I— IV, 5 — 9. 



N. från polcirkeln norrut allm. och ymn,; a finmarkieus, särskildt hufvudfor- 

 men. öfvervägande vid nordkusten; (3 nordlandiCUS, hittills blott känd 

 från Nordlands kust. — Island. 



5. Fueus filiformis Gmel. Rist. Fuc. s. 72. Jfr J. Ag. Spetsb. alg. Till. s. 37—39. 



Bandlika skott platta med fin, äfven i slutskotten märkbar medelnerf. 



Receptakler långsträckta, vanligen cylindriskt spolformiga. Skafidier två- 



könade. 

 Hufvudformen. 10 — 15 cm hög. Grenveck trånga. Kår gropar talrika. 

 Häftdyna vid, upphöjd. Skottsystem slutligen tätt, särskildt i följd af riklig 



