6 



Hufvudformen. Talrika generationer bandMJca skott. Dessa läderartade, 

 långsträckta, vigglika — vigglikt jembreda, 1,5—2 cm breda, tydligt, men något 

 glest sågade med framträdande medelnerf och mer eller mindre talrika, ej utstående 

 hårgropar. Beceptakler 3—6 cm långa, otydligt begränsade. Fig. Harv. Phyc. 

 brit. t. 47; Thur. Étud. phyc t. 11—14. Exs. Aresch. Alg. scand. n:o 55. Häft- 

 dyna vid, svagt upphöjd. Skottsystem tätt, rikt, af talrika skottgenerationer, 

 30—60 cm högt, gafiel- och fjädergrenigt. Slutskotten afrundade eller tvär- 

 huggna. Bläsor saknas; skotten dock stundom ställvis blåslikt uppdrifha. Re- 

 ceptakler (skafidieskotten) platta, ofta med steril spets och smala, sågade, sterila 

 kanter. Skafidier slutligen tätt sittande; — f . 2 laciniata Gr ev. herb. Bandlika 

 skott 1 — 1,5 cm breda, tätt sågadt flikiga; f. 3 elongata Kjellm. mscr. Bandlika 

 skott omkr. 1 cm breda, starkt aftagande i bredd mot skottsystemets omkrets, 

 fasta, sparsamt — nästan omärkligt sågade. Beceptakler långa och smala; f. 4 

 grandifrons Kjellm. Alg. aret. Sea s. 195. Gröfre och större än den typiska 

 formen med talrika generationer stamlika skott. Bandlika skott korta, aflångt 

 vigglika mer än 2 cm breda, djupt och hvasst (stund, dubbel) sågade; f. 5 

 abbreviata Kjellm. anf. st. Liten, omkring 15—20 cm hög. Talrika genera- 

 tioner slutligen mycket kraftiga, stamlika skott. Bandlika skott aflångt vigglika 

 — nästan aflånga, korta, 1 cm breda, mycket grundt, oftast också sparsamt sågade. 

 /S integer Tum. Mist. fuc. 2. s. 54. Bandlika skott tunnt läderartade, 

 korta, vigglikt jembreda — jembreda, nästan helbräddade ined icke framträdande 

 medelnerf och talrika utstående hårgropar. Beceptakler små, 1 — 2 cm långa, myc- 

 ket otydligt begränsade. — Mindre än den typiska formen. Bandlika skott 1 — 1,5 

 cm breda, efter torkning glänsande. 



Skyddad och öppen kust, sten och bergbotten, litoral och (f. grandifrons) 

 sublitoral, stundom (f. abbreviata) i klipphålor inom litoralregionen, sällskaplig 

 eller enstaka, I— IV, 1 — 12. 



Skandinaviens o.- n. kust, Gotl.— Finm., allm., ymn.; /J integer Karlskrona skär- 

 gård (Ag. Spec. Alg.). — Ko. Atl. från Spanien norrut; Isb. norr om Atl. 



2. Fueus vesieulosus L. Spec. pl, s. 1158. 



Bandlika skott helbräddade, läderartade med grof medelnerf. Skafidieskotten 

 olika de sterila. Tvåbyggare. 



Denna ytterst mångformiga arts hittills uppmärksammade skandinaviska 

 former synas kunna hänföras till 4 hufvudformgrupper, af hvilka två äro in- 

 skränkta till vesterhafvet, en till Östersjön och Bottniska viken och en gemen- 

 sam för båda dessa områden. Hvilken som är den egentliga hufvudtypen, kan för 

 närvarande icke afgöras. 



« rotundatus Kjellm. mscr. Äfven de yngre skotten mättadt bruna, sällan 

 gulbruna, utan glans efter torkning. Hårgropar talrika— fåtaliga eller nästan 

 inga, ej utstående. Medelnerf tydlig i alla skott. Beceptakler af oval — cirkelrund 

 omkrets. 



Hufvudformen. Mättadt brun. Bandlika skott läderartade, 3 — 6 cm 

 långa, omkring 1 cm breda, med talrika hårgropar. Blåsbärande. Hvarje skott 

 oftast med blott ett par bläsor. Beceptakelgrenarne kortare, ofta äfven smalare än 

 de sterila, från hvilka de utgå, innehållande temligen många skott. Beceptakler 

 nästan skaf tade, vanligen ellipsoidiska eller ägglikt ellipsoidiska, stundom urrin- 

 gade eller gaffélgr eniga, svagt sammantryckta, 1,5—2 cm långa. Fig. Sv. Bot. t. 

 191. Exs. Aresch. Alg. scand. n:o 53. Häftdyna svagt upphöjd. Skottsystem 



