65 



vanligen ända från basen tätt beklädda med kortgrenar, groft trådtjocka, något 

 gröfre än hos föregående art. Yegetativa kortgrenar nästan cylindriska, ofta 

 spetsiga, raka eller svagt skärformigt inåt böjda, enkla eller med en tornformig 

 sidogren nnder spetsen, 1 — 3 mm långa. Fertila kortgrenar cylindriskt klubblika, 

 spetsiga, nästan raka. Gametangier och sporangier på olika individ, de förra cy- 

 lindriska, cylindriskt ellipsoidiska eller cylindriskt kägellika, grofva med mång- 

 celliga våningar, do senare ellipsoidiska. 



Öppen och skyddad kust, bergbotten, litoral, vanligen i vattenfylda klipp- 

 hålor, något sällskaplig, I — IV, 9—11(9). 



Skandinaviens v. kust, Boh. — Nordl. spr., sp.— sälls. — 1ST. Atl. från Frankrike 

 och New England norrut ; Baffmsb.; uppgifven för Australh. och hafvet vid 

 Sydamerikas sydkust. 



2. CKETOPTEPJS Kutz. Phyc. gen. s. 293. 



Skottsystem innehållande grenar af tre slag: föryngringsgrenar, vegetativa 

 och fertila kortgrenar. Vegetativa kortgrenar tvåsidigt utgående. 



Gametangier cylindriskt ellipsoidiska, sporangier klotlikt ellipsoidiska— nä- 

 stan klotlika, begge utgående på korta, 1 — 2-celliga skaft klaselikt från särskilda 

 kortgrenar; fig. 15, c. Skottsystem utvecklade från en på underlaget fäst, skiffor- 

 mig — nästan dynlik väfnadskropp (häftskifva, rot). Föryngringsskott uppkomna 

 såsom sidobildningar — anläggas af de yngre segmenten — obegränsade. Kort- 

 skott af begränsad tillväxt, de vegetativa tvåsidiga, motsatta, hvarje årsgeneration 

 (åtminstone hos skandinaviska exemplar) affallande vid växtens öfvergång i fertilt 

 tillstånd, de fertila oregelbundet utgående, mycket tätt sittande. Hufvudskott 

 och föryngringsgrenar såsom äldre otydligt segmenterade med mäktig småcellig 

 ytterväfnad, kortskotten alltid tydligt segmenterade, de vegetativa nedtill med en 

 småcellig ytterväfnad, de fertila utan sådan, till och med ofta med ett' eller annat 

 segment icke uppdeladt genom längsväggar. 



1. Chsetopteris plumosa (Lyngb.) KiXtz. anf. st. Sphacelaria plumosa Lyngb. 

 Eydr. dan. s. 103. Fig. Aresch. Obs. phyc. 3, t. 2, f. 4. Kjellm. Spetsb. 

 thall. 2, t. 2, f. 2—3. Exs. Aresch. Alg. scand. n:o 107, 408. 



Häftdyna liten. Skottsystem mer eller mindre tätt, 8 — 10 cm högt med 

 hufvudskott och föryngringsskott groft trådtjocka. Föryngringsskott ofta nåo-ot 

 gyttrade, deras och hufvudskottets öfre, vegetativa kortskott bärande delar fjä- 

 derlika, till omkretsen bredt aflånga eller nästan omvändt äggrunda. Vegetativa 

 kortgrenar enkla, nästan cylindriska, knappt märkbart afsmalnande mot spetsen. 

 Fertila kortgrenar cylindriska eller- svagt spolformigt cylindriska, flere gånger 

 kortare än de vegetativa, bildande ett tätt ludd rundt om föryngringsgrenarne ett 

 stycke nedom deras spets. Gametangier och sporangier vanligen på olika individ, 

 strödda eller stundom två och två utgående från samma kortskottsegment. 



Öppen och skyddad kust, sten- och bergbotten, sällan epifyt, sublitoral eller 

 litoral, i senare fallet ofta i klipphålor inom tidvattensområdet, enstaka— något 

 sällskaplig, I— IV, 8 — 2. 



Skandinaviens v.— n. kust, Hall.— Finm., spr., sp,— teml. ymn. — N". Atl. från 

 Helgoland och Prince Edwards Island (Nordamerika) norrut; s. Östersjön; 

 Ish.; n. Stilla oc. 



5 



