76 



9. Eetoearpus faseieulatus Harv. Man. I, s, 40. Fig. Kiltz. Tab. phyc. 5, t. 50, 



f. 2. Exs. Aresch. Alg. scand. n:o 114. 



Gametangier ägglikt kägellika, 22—50 (A> tjocka. Vertikala skottsystem gre- 

 niga efter hela sin längd med tydligt urskiljbar, vid basen 35 — 50 fl tjock hufvud- 

 axel, utan tydligt begränsade växtpunkter. Hufvudgrenar upptill bågformigt eller 

 zigzagböjda, i spetsen med täta, tydligt begränsade grenknippor. Slutskott nästan 

 cylindriska. Kromatoforer bandlika, upprepadt greniga, en— få i hvarje cell. 



Tofslik, något styf, blekare eller mörkare olivgrön, 5 — 10 cm hög. Hvarje 

 tofs bildad af oftast talrika, nedtill löst förbundna, smalt penselformiga, upptill 

 rediga, nedtill tätt sammansnodda knippor. Birötter temligen talrika. Vertikala 

 skottsystemens hufvudaxel nästan jemtjock, öfverst mer eller mindre starkt båg- 

 formigt böjd, liksom de från den utgående strödda, nedtill fåtaliga, upptill talrika, 

 zigzag- eller vanligen i spetsen bågformigt tillbakaböjda hufvudgrenarne i spetsen 

 (hos fullt utvuxna individ) med en ytterst tät, till omkretsen rhomboidisk, pen- 

 sellik grenknippa, bildad af flere generationer till större delen ensidigt utgående 

 grenar. Sporangier och gametangier dels på samma dels på skilda individ, de 

 förra ellipsoidiska eller äggrundt ellipsoidiska, 30—50 fl långa, 25—40 fl tjocka, 

 oftast oskaftade, mest ensidigt stälda, de senare oftast trubbiga, utan steril hårlik 

 spets, 50—100 fl långa, vanligen på korta, 1— 3-celliga skaft, ensidigt ordnade. 

 Skottens celler nästan cylindriska, sällan svagt tunnelika, temligen tjock- och 

 fastväggiga, 1—2 gånger så långa som tjocka. 



Öppen och skyddad kust, bergbotten, stundom epifyt, något sällskaplig, II— 

 III, 5-9. 

 Skandinaviens v. — n. kust, Boh.— Finm., spr., sp. — tetnl. ymn. — Medelh.; n. A ti., 



vid Amerikas kust från New Tersey norrut; äfven uppgifven för Australh. 



10. Eetoearpus penieillatus Ag. Eetoearpus siliculosus s penicillatus Ag. Syst. 



Alg. s. 162. Exs. Aresch. Alg. scand. n-.o 115, 174, 175. 



Gametangier äggrundt kägellika — tjockt syllika, 20 — 35 fl tjocka. Vertikala 

 skottsystem, vid basen omkring 50 fl tjocka, utan tydligt begränsade växtpunkter, 

 oregelbundet gaffelgreniga med gaffelgrenarne slutande i och upptill glest besatta 

 med täta, tydligt begränsade, upprepadt gaffel- och strödt greniga grenknippor. 

 Slutskott nästan cylindriska. Kromatoforer bandlika, upprepadt greniga, en— få i 

 hvarje cell. 



Bildar yfviga, täta, helt rediga eller vid basen löst sammanfiltade och sam- 

 mansnodda, blekt — mörkt olivgröna, något slemmiga, efter torkning temligen spröda, 

 3—10 cm höga tofsar. Birotsystem svagt utveckladt. Vertikala skottsystem utan 

 urskiljbar, fortlöpande hufvudaxel, från basen upprepadt olikformigt gaffelgreniga. 

 Gaffelgrenar långa, uppräta. Terminala grenknippor särskildt hos gametangie- 

 exemplar mycket täta, utan genomgående hufvudaxel, bestående af talrika, tätt på 

 hvarandra följande gaffelgrenar och från dessa skiftevis eller delvis ensidigt utgå- 

 ende enkla eller upprepadt greniga, tydligt sidostälda grenar. Slutskott nästan 

 cylindriska med lång hårlik spets. Sporangier och gametangier dels på samma 

 dels på skilda individ, de förra tjockt ellipsoidiska eller äggrundt ellipsoidiska, 

 35 — 50 fi långa, 25 — 30 fl tjocka, oskaftade eller på korta, 1 — 3-celliga skaft, 

 strödda eller delvis ensidiga på sido-slutgrenarne, de senare vanligen 50 —100 [A 

 långa, oftast skaftade, stundom på långa, utspärrade skaft, till läge och anordning 

 lika sporangierna ehuru äfven ofta utgående från de öfre gaffelgrenarne. Skott- 



