89 



ordningen nedtill fåtaliga, långt aflägsnade från hvarandra, upptill talrikare och 

 mera närmade hvarandra, vanligen korta, alltid strödda och betydligt smalare än 

 den del af hufvudaxeln, från hvilken de utgå, stundom tydligt, stundom knappt 

 märkbart afsmalnande mot spetsen. Grenar af 2:dra ordningen mer eller mindre 

 talrika, mest ensidiga på grenarnes af l:sta ordningen inre (akroskopa) sida. Gre- 

 nar af högre ordning sällsynta, svagt utvecklade. Kraftigast utbildade — längst 

 och rikast förgrenade — äro de grenar af l:sta ordningen, som utgå från hufvud- 

 axelns mellersta region. Mångcelliga och encelliga fortplantningsorgan förekom- 

 mande på samma individ. De förra äro vanligen cylindriska, cylindriskt kägellika, 

 nästan spolformiga eller klubblika, stundom nästan omvändt klubblika eller af 

 mindre tjocklek vid midten än vid ändarne eller på flere ställen starkt insnörda,, 

 bestående af 3— flere mer eller mindre starkt åtskilda afdelningar, 60 — 430 ft långa, 

 35 — 75 ,u tjocka, än företrädande en gren, vanligen af 2:dra ordningen, än utbildade 

 en — få i en gren antingen i eller nedanför grenens spets. Enrummiga fortplant- 

 ningsorgan slutligen nästan klotrunda (hos skandinaviska exemplar), 90 — 118 f-i 

 i genomskärning, vanligen utbildade blott i grenarne af l:sta och 2:dra ordningen,, 

 oftast flere i samma gren och då åtskilda af tre — flere stundom blott af 1—2 vege- 

 tativa celler eller två — tre stötande omedelbart intill hvarandra. Skottregioner, 

 der cellernas tvärdelning upphört, bestående af celler (och celliga segment) som 

 äro från något kortare till omkring två gånger längre än tjocka, tillväxtregionerna 

 af ^—3 gånger kortare än tjocka celler. Hufvudaxeln bildas nedtill af 4— flercel- 

 liga segment. I skottsystemets öfre del inträder längsdelning af cellerna endast 

 sparsamt och blott af enskilda celler. 



Skyddad kust, skalbotten, sublitoral, vidfästad snack- och musselskal, en- 

 staka, II— III, 5-7. 



Boh. spr., sälls. — V. Östersjön (möjligen under en annan form än den bohus- 

 länska). 



3. T1L0PTERIS Kate. Spec. Alg. s. 462. 



Encelliga fortplantningsorgan uppkomna nedom spetsen af en gren, hvarje 

 genom ombildning af en grencell, sällan ensamma, vanligen två, stundom tre— fyra 

 bildande en rad. 



Mångcelliga fortplantningsorgan uppkomna genom upprepad längs- och tvär- 

 delning af en rad unga grenceller (slutligen ihåliga?). Encelliga fortplantnings- 

 organ nästan äggrunda, klotrunda eller nedtryckt klotrunda, (åtminstone?) hos 

 exemplar som sakna mångcelliga fortplantningsorgan bildande hvarje en vid mog- 

 naden med 2, 4 — flere kärnor försedd och före utträngandet membranklädd fort- 

 plantningskropp. De uppkomma genom ombildning hvarje af en icke terminal 

 grencell derigenom att denna tilltar betydligt i storlek och förändras till form och 

 inre byggnad; fig. 17, d. Med hänsyn till vegetationsorganens byggnad och ut- 

 veckling öfverensstämmer slägtet i hufvuddragen med de båda föregående slägtena. 



1. Tilopteris Mertensii (Smith) Kutz. anf. st. Conferva Mertensii Smith, Engl. 



Bot. t. 999. Fig. Harv. Phyc. brit. t. 132; Eeinke, Tilopterid, t. 3, /. 



21. Exs. Chauv. Alg. Norm. n:o 113. 

 Skandinaviska exemplar bilda mycket glesa, helt rediga, långsträckta, ned- 

 till mörkt, upptill blekt olivgröna, föga slemmiga, 10—12 cm långa tofsar. Bi- 

 rötter sparsamma. Skottsystem upprepadt och vanligen till hela sin längd tätt 

 fjäderlikt förgrenadt med grenarne af samma ordning till längd mycket olika. 

 Grenar vanligen motsatta, betydligt smalare än den cell från hvilken de utgå, 



