12 M- FOSLIE. [1908 



p. 774), at levels lodrette cellersekker er sedvanlig 9 — 9.5 p tykke, 

 cellernes hoide noget mindre. 



Hos de af mig undersegte eksemplarer af f. typica og f. 

 circumscripta, deri indbefattet eksemplar fra samme sted som typen, 

 er hypothalliet for det meste svagt udviklet. Jfr. Kjellm. 1. c. t. 6, 

 fig. 10. Cellerne er 14 — 25 (32) p lange, meget sjelden lsengere, 

 og 6 — 1 1 p brede. Perithalliet danner i regelen regelmsessige celle- 

 rsekker, og cellerne er dels kvadratiske, 6 — 9 (11) p i diameter, 

 dels og for det- meste vertikalt forlsengede, 7 — 11 (14) /* lange og 

 5 — 9 p brede, hos de fleste eksemplarer nu og da, hos nogle ofte, 

 sjelden meget ofte horizontalt forlsengede. Der gives eksemplarer, 

 som gjennemgaaende viser lidt mindre celler end andre, og for- 

 holdet er i det hele taget noget varierende, men dog sjelden ud- 

 over de anforte maal. Formen coalescens skitter sig i det vsesentlige 

 til de nsevnte former. Derimod viser f. testacea gjennemgaaende 

 noget grovere struktur. Hypothalcellerne er hos denne form sed- 

 vanlig 18 — 25 p lange og 11 — 14 (18) p, brede. Perithalceilerne 

 er dels kvadratiske, 7 — 11 p. i diameter, dels og oftest vertikalt 

 forlsengede, 9 — 18 p lange og 7 — 11 p brede. Desuden optrseder 

 hos alle former smaa intermedisere, skraatstillede celler, som er 

 ca. 1.5 — 2.5 p i diameter. De ligner de tilsvarende celler hos 

 Archceolithothamnion, og de forekommer dels i temmelig stort 

 antal, dels tilsyneladende sparsomt, hvilket imidlertid kan bero paa 

 mindre gode og ikke tilstrsekkelig tynde snit. Det samme er til- 

 fselde med CI. loculosum og CI. evanescens, men saavidt hidtil seet 

 ikke hos Cl.Q) muricatum. Denne sidste tilherer sandsynligvis 

 LithopJiyllum, hvorom naermere nedenfor. Lignende intermedisere 

 celler har jeg ogsaa seet hos Lithophyllum discoideum, og det er 

 muligt at de i det hele taget forekommer oftere og hos andre arter 

 end hidtil iagttaget. Jeg har imidlertid ikke kunnet finde saadanne 

 celler hos Phymatolithon polymorphism eller Ph. Icevigatum, og 

 dette synes mig berettiger til after at anse Clathromorplium som 

 en selvstaendig slegt, selv om reproduktionsorganerne er ufuld- 

 stsendig kjendt. 



Artens typiske form er oprindelig beskrevet efter sterile eks- 

 emplarer. Det overveiende flertal af eksemplarer fra en rsekke 



