﻿VEGA-EXPEDITIONEira 
  VETENSKA 
  !'/. 
  IG 
  A 
  A 
  RBETEX. 
  

  

  rik 
  och 
  utpräglad 
  skiftning 
  i 
  denna 
  formations 
  karakter 
  icke 
  

   framkallas. 
  

  

  Icke 
  blott 
  i 
  form, 
  utan 
  äfven 
  i 
  färg 
  är 
  Ishafs 
  vegetationen 
  

   i 
  saknad 
  af 
  omvexling. 
  Färgtonen 
  är 
  dyster, 
  Laminarieernas 
  

   mörkbruna 
  färg 
  är 
  den 
  bestämmande. 
  De 
  ljusare 
  bruna 
  nv- 
  

   ancerna 
  saknas 
  nästan 
  alldeles. 
  De 
  röda 
  algerna 
  göra 
  sig 
  föga 
  

   gällande 
  och 
  deras 
  röda 
  går 
  oftast 
  i 
  de 
  allvarliga, 
  mörka 
  skift- 
  

   ningarna. 
  Chlorophyllophyceerna 
  äro 
  nästan 
  fullständigt 
  under- 
  

   tryckta. 
  De 
  många 
  variationer 
  af 
  grönt, 
  från 
  det 
  saftigaste 
  

   gräsgröna 
  till 
  det 
  lättaste 
  hvit- 
  eller 
  gulgröna, 
  som 
  ge 
  åt 
  be- 
  

   tydliga 
  delar 
  af 
  vegetationen 
  i 
  Atlanten 
  så 
  stor 
  färgrikedom 
  

   och 
  lif, 
  saknas 
  hos 
  Ishafsvegetationen. 
  

  

  Denna 
  bild 
  gäller 
  största 
  delen 
  af 
  Ishafvet, 
  I 
  Norska 
  polar- 
  

   hafvet 
  är 
  vegetationens 
  fysionomi 
  mera 
  vexlande 
  till 
  form 
  och 
  

   mera 
  färgrik, 
  hufvudsakligen 
  i 
  följd 
  af 
  dess 
  kraftigt 
  utbildade 
  

   af 
  Fucaceer, 
  mera 
  framträdande 
  Florideer 
  och 
  gröna 
  alger 
  sam- 
  

   mansatta 
  litorala 
  afdelning. 
  Detsamma, 
  fast 
  i 
  mindre 
  grad, 
  

   gäller 
  vegetationen 
  vid 
  Grönlands 
  vestkust, 
  i 
  Hvita 
  liafvet 
  och 
  

   Murman 
  ska 
  hafvets 
  vestligaste 
  del. 
  

  

  Vegetationens 
  yppighet. 
  Bland 
  Ishafvets 
  algarter 
  är 
  det 
  ett 
  

   ej 
  obetydligt 
  antal, 
  som 
  äro 
  i 
  hög 
  grad 
  yppigt 
  utvecklade. 
  Med 
  

   hänvisande 
  i 
  öfrigt 
  till 
  den 
  speciella 
  delen, 
  vill 
  jag 
  bland 
  dessa 
  

   här 
  nämna 
  följande 
  : 
  Lithothamnion 
  sorifernm, 
  L. 
  glaciale 
  och 
  L. 
  po- 
  

   lymorphum, 
  Odonthaliad 
  entata,Polysiphomä 
  arctica, 
  Delesseria 
  sirtu- 
  

   osa, 
  Bhodynienia 
  palmata, 
  Hydrolapathinn 
  sanguineum, 
  SarcoplnjUis 
  

   arctica, 
  Halosaccion 
  ramentaceam, 
  Phyllopkora 
  interrupta, 
  Kally- 
  

   menia 
  rosacea, 
  Ptilota 
  plumosa 
  och 
  Pt. 
  pectinata, 
  ffliodochorton 
  Eothii, 
  

   Porphyra 
  laciniata, 
  Diploderma 
  amplissimum, 
  åtskilliga 
  Fucus-artew 
  

   Ilea 
  fascia, 
  Scytosiphon 
  lomentarius, 
  Desmarestia 
  aculeata, 
  Dichlo- 
  

   ria 
  viridis, 
  Phloeospora 
  tortilis, 
  Dictyosiplion 
  corymbosus, 
  Chceto- 
  

   pteris 
  phnnosa, 
  Sphacelaria 
  arctica, 
  Enteromorpha 
  intestincdis, 
  Diplo- 
  

   nemapercursum, 
  Monostromaangicava, 
  M. 
  cylidraceum, 
  M.fuscum 
  och 
  

   M. 
  Blyttii, 
  Spongomorplia 
  spinescens 
  och 
  S. 
  arcta, 
  tJladophora 
  graedis. 
  

   Bliizoclonium 
  rigidum, 
  Chcetomorplia 
  melagonhim 
  och 
  Gli. 
  Wormslii- 
  

   oldii. 
  Om 
  alla 
  dessa 
  tror 
  jag 
  mig 
  kunna 
  påstå, 
  att 
  de 
  i 
  Is- 
  

   hafvet 
  uppnå 
  en 
  åtminstone 
  lika 
  stor 
  yppighet 
  som 
  i 
  Atlanten, 
  

   då 
  de 
  här 
  äro 
  som 
  frodigast, 
  eller 
  som 
  deras 
  närmaste 
  slägtingar 
  

   derstädes. 
  Lithothamnion 
  glaciale 
  t. 
  ex. 
  bildar, 
  såsom 
  sagdt, 
  vid 
  

   Spetsbergens 
  kuster 
  klotformiga 
  massor 
  af 
  15 
  — 
  20 
  ctmrs 
  dia- 
  

   meter 
  ; 
  Odonthcdia 
  är 
  i 
  Murmanska 
  hafvet 
  större 
  än 
  vid 
  Bohus- 
  

   länska 
  kusten; 
  Delesseria 
  sinuosa 
  når 
  i 
  Grönlandshafvet 
  ej 
  säl- 
  

   lan 
  en 
  längd 
  af 
  30 
  och 
  en 
  bredd 
  af 
  7 
  ctmr 
  ; 
  Sarcophyllis 
  arctica 
  

   •i 
  Murmanska 
  hafvet 
  en 
  längd 
  af 
  öfver 
  en 
  tredjedels 
  meter 
  och 
  

  

  