﻿22 
  KJELLMAN, 
  NORRA 
  LSHAFVETS 
  ALGFLORA. 
  

  

  veckla 
  sig 
  på 
  analogt 
  sätt.» 
  1 
  Den 
  af 
  J. 
  G. 
  Agardh 
  nämnda 
  

   Halymenia 
  (Kallymenia) 
  rosacea 
  synes 
  också 
  vara 
  en 
  dylik 
  art. 
  

   Sjelf 
  har 
  jag 
  i 
  Ishafvet 
  sett 
  den 
  i 
  endast 
  mycket 
  ringa 
  mängd 
  

   och 
  endast 
  ett 
  par 
  gånger 
  funnit 
  några 
  vidvuxna 
  exemplar. 
  

   Under 
  1868 
  års 
  svenska 
  expedition 
  erhölls 
  den, 
  att 
  döma 
  af 
  

   den 
  stora 
  mängden 
  af 
  hemförda 
  exemplar 
  och 
  af 
  J. 
  G. 
  Agardhs 
  

   uppgifter, 
  vid 
  Spetsbergen 
  i 
  högst 
  betydlig 
  myckenhet. 
  J. 
  G. 
  

   Agardhs 
  meddelande 
  lyder: 
  »Den 
  upptogs 
  i 
  stor 
  mängd 
  på 
  

   5 
  — 
  10 
  famnars 
  djup 
  jämte 
  andra 
  alger 
  (Délesseria 
  sinuosa, 
  Con- 
  

   ferva 
  melagonium 
  och 
  Phyllophorå 
  interrupta). 
  Med 
  säkerhet 
  

   kan 
  jag 
  icke 
  uppgifva, 
  att 
  något 
  enda 
  exemplar 
  bland 
  de 
  många 
  

   hemförda 
  var 
  fästadt 
  vid 
  någon 
  annan 
  alg; 
  den 
  tycktes 
  under 
  

   form 
  af 
  något 
  flattryckta 
  bollar 
  hafva 
  legat 
  lös 
  på 
  bottnen, 
  eller 
  

   kanske 
  snarast 
  hafva 
  först 
  suttit 
  fast 
  vid 
  bitar 
  af 
  en 
  äldre, 
  

   kanske 
  fjorårig 
  fröns, 
  ifrån 
  hvars 
  kant 
  den 
  proliflcerat» 
  2 
  Med 
  

   ännu 
  en 
  annan 
  art 
  synes 
  förhållandet 
  vara 
  nästan 
  likartadt: 
  

   Desmarestia 
  aculeata. 
  Arten 
  är 
  visserligen 
  allmän 
  flerestädes 
  i 
  

   Ishafvet, 
  men 
  dock 
  icke 
  känd 
  att 
  någon 
  städes 
  växa 
  i 
  betyd- 
  

   ligare 
  mängd. 
  Löst 
  liggande 
  på 
  bottnen 
  i 
  stora 
  massor 
  och 
  

   rikt 
  öfvervuxen 
  med 
  den 
  eljest 
  sparsamma 
  Antiihamnion 
  boreale 
  

   fans 
  den 
  i 
  Mosselbay 
  vid 
  Spetsbergens 
  nordkust. 
  

  

  Isliafsvegetationens 
  enformighet. 
  Det 
  torde 
  af 
  den 
  föregående 
  

   framställningen 
  redan 
  tydligt 
  framgå, 
  att 
  i 
  åtminstone 
  större 
  

   delen 
  af 
  Ishafvet 
  vegetationen 
  har 
  en 
  mycket 
  enformig 
  prä- 
  

   gel. 
  Dess 
  hufvudmassa 
  är 
  utbredd 
  öfver 
  den 
  sublitorala 
  regio- 
  

   nen; 
  på 
  de 
  öfriga 
  regionerna 
  har 
  den 
  trädt 
  nästan 
  fullständigt 
  

   tillbaka 
  eller 
  gör 
  sig 
  åtminstone 
  i 
  följd 
  af 
  sitt 
  armod 
  ej 
  i 
  nämn- 
  

   värd 
  grad 
  gällande 
  invid 
  sublitoralregionens. 
  Denna 
  sublito- 
  

   rala 
  växlighet 
  är 
  visserligen 
  differentierad 
  i 
  till 
  sammansättning 
  

   och 
  utseende 
  olika 
  afdelningar, 
  men 
  dels 
  äro 
  dessa 
  få, 
  dels 
  är 
  

   det 
  en 
  af 
  dem, 
  Laminarié-i 
  ormatio 
  nen, 
  h 
  vilken 
  intar 
  den 
  stör- 
  

   sta 
  ytan 
  och 
  såväl 
  härigenom 
  som 
  genom 
  sin 
  rikedom 
  och 
  

   yppighet 
  fördunklar 
  cle 
  öfriga. 
  Inom 
  jLamman'e-formationen 
  

   ' 
  är 
  det 
  åter 
  de 
  storväxta 
  Laminarieerna 
  som 
  framkalla 
  totalin- 
  

   trycket. 
  Det 
  stora 
  flertalet 
  af 
  de 
  andra 
  elementen 
  äro 
  i 
  för- 
  

   hållande 
  till 
  dessa 
  alltför 
  små 
  och 
  obetydliga 
  och 
  alltför 
  få- 
  

   taliga 
  för 
  att 
  kunna 
  framträda 
  kraftigare. 
  Laminarieerna 
  till- 
  

   höra 
  visserligen 
  rätt 
  många 
  arter, 
  men 
  dock 
  så 
  få 
  och 
  såsom 
  

   arkitektoniska 
  element 
  så 
  föga 
  olikartade 
  typer, 
  att 
  någon 
  mera 
  

  

  1 
  J. 
  G. 
  Agardh, 
  Spetsb. 
  Alg. 
  Till. 
  sid. 
  4: 
  

  

  2 
  J. 
  G. 
  Agardh, 
  ahf. 
  st. 
  sid. 
  46. 
  

  

  