﻿VEGA-EXPEDITIONENS 
  VET 
  EN 
  SK 
  APLI 
  G 
  A 
  ARB 
  ETEN. 
  67 
  

  

  i 
  Amerikanska 
  Ishafvet. 
  Söder 
  om 
  Ishafvet 
  åter 
  är 
  den 
  känd 
  

   endast 
  från 
  ett 
  ställe, 
  nämligen 
  Ochotska 
  hafvet, 
  derifrån 
  

   Ruprecht 
  omnämner 
  ett 
  ungt 
  »abnormt 
  exemplar 
  af 
  Lami- 
  

   naria 
  saccharina 
  med 
  odeladt, 
  sköldformigt 
  vidfästningsorgan», 
  

   efter 
  all 
  sannolikhet 
  sålunda 
  en 
  ung 
  Laminaria 
  solidungula, 
  1 
  

  

  Den 
  nutida 
  algfloran 
  i 
  norra 
  delen 
  af 
  Stilla 
  oceanen 
  är 
  

   till 
  sin 
  sammansättning 
  så 
  väsentligen 
  olik 
  den 
  nordatlan- 
  

   tiska, 
  d. 
  v. 
  s. 
  bildas 
  af 
  så 
  många 
  arter, 
  som 
  äro 
  så 
  skarpt 
  

   skilda 
  ifrån 
  eller 
  t. 
  o. 
  m. 
  tillhöra 
  så 
  helt 
  andra 
  typer 
  än 
  de 
  

   atlantiska, 
  att 
  man 
  ovilkorligen 
  måste 
  för 
  att 
  få 
  något 
  slags 
  

   förklaring 
  häraf 
  förutsätta, 
  att 
  dessa 
  båda 
  delar 
  af 
  verldshafvet 
  

   tillhöra 
  olika 
  utvecklingsområden, 
  inom 
  hvilka 
  en 
  bildning 
  af 
  

   skilda 
  former 
  under 
  mycket 
  lång 
  tid 
  fortgått. 
  Det 
  är 
  emeller- 
  

   tid 
  å 
  andra 
  sidan 
  ett 
  väl 
  kändt 
  sakförhållande, 
  att 
  norra 
  At- 
  

   lanten 
  har 
  ett 
  ej 
  ringa 
  antal 
  arter 
  gemensamt 
  med 
  norra 
  

   Stilla 
  oceanen. 
  Om 
  också 
  det 
  är 
  i 
  hög 
  grad 
  sannolikt, 
  att, 
  

   såsom 
  J. 
  G. 
  Agardh 
  med 
  rätta 
  påpekat, 
  »en 
  stor 
  del 
  af 
  upp- 
  

   gifterna 
  om 
  algers 
  förekomst 
  i 
  vidt 
  skilda 
  haf 
  grunda 
  sig 
  på 
  

   ofullständig 
  kännedom 
  och 
  deraf 
  beroende 
  oriktiga 
  bestäm- 
  

   ningar 
  och 
  att, 
  ju 
  mera 
  de 
  vetenskapliga 
  bestämningarna 
  

   vinna 
  i 
  noggranhet, 
  antalet 
  skall 
  inskränkas 
  af 
  sådana 
  arter, 
  

   som 
  antagas 
  förekomma 
  i 
  vidt 
  från 
  hvarandra 
  aflägsna 
  haf», 
  

   samt 
  att 
  detta 
  allmänna 
  omdöme 
  äfven 
  har 
  sin 
  giltighet 
  be- 
  

   träffande 
  det 
  uppgifna 
  antalet 
  af 
  de 
  för 
  norra 
  Atlanten 
  och 
  

   norra 
  -Stilla 
  oceanen 
  gemensamma 
  arterna, 
  så 
  finnas 
  dock, 
  så- 
  

   som 
  ock 
  samme 
  algolog 
  uttryckligen 
  framhållit, 
  i 
  dessa 
  vidt 
  

   skilda 
  hafssträckor 
  flere 
  bevisligen 
  identiska 
  algformer. 
  2 
  Att 
  

   dessa 
  arter 
  skulle 
  hafva 
  utbildat 
  sig 
  såväl 
  i 
  norra 
  Atlanten 
  

   som 
  i 
  norra 
  Stilla 
  oceanen, 
  sedan 
  dessa 
  haf 
  erhållit 
  sin 
  nutida 
  

   begränsning 
  och 
  nutida 
  fysiska 
  beskaffenhet, 
  kan 
  svårligen 
  

   antagas, 
  då 
  de 
  hydrografiska 
  förhållandena 
  äro 
  i 
  så 
  väsentlig 
  

   grad 
  olika. 
  3 
  J. 
  G. 
  Agardh 
  synes 
  vara 
  benägen 
  att 
  anse, 
  att 
  

   dessa 
  för 
  de 
  ifrågavarande 
  områdena 
  gemensamma 
  arter 
  haft 
  

   sitt 
  ursprung 
  i 
  ett 
  af 
  dem 
  och 
  från 
  detta 
  förts 
  till 
  det 
  andra 
  

   af 
  en 
  genom 
  Ishafvet 
  fortsatt 
  ström. 
  Hans 
  uttalande 
  härom 
  

   lyder: 
  »83^68 
  det 
  i 
  allmänhet 
  gälla 
  hos 
  algerna, 
  att 
  artens 
  

   utbredning 
  är 
  begränsad 
  inom 
  området 
  af 
  samma 
  hafsström, 
  

   så 
  kunde 
  möjligen 
  den 
  för 
  många 
  större 
  alger 
  gemensamma 
  

  

  1 
  Jfr 
  Ruprecht, 
  Alg. 
  Ochot., 
  sid. 
  351 
  och 
  J. 
  G. 
  Agardh, 
  Lamin., 
  sid. 
  8 
  

   och 
  Grönl. 
  Lamin. 
  och 
  Fuc., 
  sid. 
  11. 
  

  

  2 
  Jfr 
  J. 
  G. 
  Agardh, 
  Spetsb. 
  Alg. 
  Progr., 
  sid. 
  1. 
  Spetsb. 
  Alg. 
  Bidr., 
  sid. 
  

   10. 
  Grönl. 
  Lamin. 
  och 
  Fuc, 
  sid. 
  8—9, 
  11 
  o. 
  s. 
  v. 
  

  

  3 
  Jfr 
  Engler, 
  Pflanzenw., 
  sid.. 
  IX— 
  X. 
  

  

  